ladende ved en Overeenskomst i Nordhausen, i September 1223, 

 hvor Grev Henrik rigtignok samtykte i at udlevere Fangerne til 

 Riget, men paa saadanne Betingelser, at Keiseren ikke ratifi- 

 cerede Overeenskomsten. Derimo'd sendte han den tydske Ordens 

 Høimester Herman af Salza for i Forbindelse med Rigsfyrsterne 

 at finde en anden Løsning af Knuden. Høimesteren fik tilveie- 

 bragt et Fælledsmøde af Grev Albert af Orlamiinde samt danske 

 og tydske Sendebud med den fangne Konge og Grev Henrik i 

 Juli 1224, hvor man enedes om et Forslag til Forlig imellem det 

 danske og tydske Rige, hvis forpligtende Kraft imidlertid gjordes 

 afhængig af Rigsfyrsternes — ikke Keiserens — Ralification. Dette 

 Forlig kom dog ikke til Udførelse. Danske og tydske Historier 

 have hidtil været enige om, at Kongen eller Grev Albert og de 

 danske Sendebud i det sidste Øieblik traadte tilbage og brøde 

 deres Løfter; men sandsynligere er det, at Rigsfyrsterne have 

 gjort Ratificationen afhængig af nye Betingelser, som de Danske 

 hverken vare villige eller forpligtede til at vedtage. Det kom 

 da til Krig — ikke som man skulde have ventet, mellem Tydsk- 

 land og Danmark, men imellem Valdemars nordalbingiske Lens- 

 mand Grev Albert af Orlamiinde og Grev Henrik af Scliwerin, 

 hvori denne var heldig nok til at overvinde og fange sin Mod- 

 stander. Derefter kunde nye Underhandlinger, der fra dansk 

 Side søgtes knyttede ved Kong Valdemars Søstersøn Otto af 

 Liineburg, kun have ringe Udsigt til Fremgang, da Erkebiskop 

 Engelberts Død i November 122.5 pludselig forandrede Grev Hen- 

 riks hele Stilling, idet han mistede Haabet om det tydske Riges 

 virksomme Bistand og stilledes blot for Pavens Bandstraale, som 

 uden Tvivl Engelbert havde afvendt. Det kom da til et Forlig 

 imellem Kong Valdemar og Grev Henrik sidst i 1225, hvorved 

 Valdemar selv fik sin Frihed, og som han holdt indtil Paasken 

 1226, da ogsaa Sønnen var udløst af det schwerinske Fængsel, 

 men saa brød for at begynde den Hevnkrig, der førte til Neder- 

 laget ved Bornhøvede. Derelter søgte Valdemar Forsoning med 

 sine nordtydske Fjender, og efteral have vundet de fleste af 



