65 



bort fra dette, i nærværende Tilfælde uanvendelige Sted, fandtes 

 der hverken i den antike Litteratur eller i de opbevarede Monu- 

 menter nogen Antydning af at man havde tillagt Apollo Ægiden, 

 kunde han dog ikke løsrive sig fra den Tanke, han først havde 

 faaet under Læsningen af Stephanis Arbeide, at det var Ægiden, 

 Apollo havde i Haanden. Men vilde man saa spørge, om han 

 havde noget Be\is for denne Antagelse, eller om han har gjen- 

 drevet nogen af de Grunde, der vare anførte derimod, maa 

 dette atter benægtes. Ogsaa hos Overbeck have vi forgjæves 

 søgt noget Saadant; da han imidlertid ikke blot er den nyeste 

 Forfatter over denne Gjenstand, men ogsaa den , der fuldstæn- 

 digst har gjennemført Hypothesen om at den vaticanske Apollo 

 skulde være en Copi efter en Statue i Delphi, der fremstillede 

 Guden, som med den fremrakte Ægide frelste sin hellige Stad 

 fra Gallernes Overfald, ville vi underkaste hans Afhandling en 

 Døiere Drøftelse. 



Der levede iblandt Hellenerne gribende Sagn om, hvorledes 

 Apollo beskyttede sin berømte Helligdom. Allerede Herodot *) 

 fortæller et saadant fra Perserkrigens Tid. Da Delpherne hørte, 

 at Perserne havde i Sinde at plyndre deres Tempel, spurgte de 

 Gudens Orakel, hvad de skulde gjøre, om de skulde nedgrave Skat- 

 tene eller sende dem bort; men Apollo svarede, at han skulde nok 

 selv værge sin Eiendom. Kort efter saae man de hellige Vaaben, 

 som fandtes i Templet, uden menneskelig Hjælp flyttede og 

 henlagte foran Helligdommen, og da Barbarerne kom til Indgangen 

 til Staden ved Athena Pronæas Tempel, blev de modtagne af et 

 forfærdeligt Tordenveir med dræbende Lyn, og to Fjeldtinder 

 fra Parnassos-Bjerget styrtede ned over dem, saa at de flygtede 

 i største Angst, og Delpherne nedhuggede hvem af dem de 

 kunde faae fat paa. En Trofæ til Erindring om Seiren stod ved 

 Athena Pronæas Tempel **). Tohundrede Aar senere forsøgte 



*) Herodot VIII, 36 f. 

 **) Diodor. XI, 14. 



