68 



over de Flygtende, og givet deres Bidrag til deres endelige For- 

 drivelse fra Hellas; og Pausanias' Ord synes at sige, at disse Gaver 

 ikke ere skjænkede i Anledning af en enkelt Begivenhed i Gal- 

 lerkrigen, men efter hele Krigens Ende. Men sæt endogsaa at 

 en eller flere af de af Pausanias omtalte Statuer angik Slaget 

 ved Delphi, saa er dog saameget klart, at Pausanias taler om 

 enkelte Statuer, og ikke om nogen Gruppe. Havde Apollo, Ar- 

 temis og Athena dannet en Gruppe, kunde det aldrig falde ham 

 ind at tage Apollostatuen ud deraf og slaae den sammen med 

 en anden Apollostatue for at omtale dem som to af samme Slags. 



Overbeck har paa Grund af det ovenfor omtalte Orakel om 

 de hvide Piger antaget, at der existerede en Gruppe af Apollo, 

 Artemis og Athene i Delphi. Vi have allerede bemærket, 

 at Pausanias ikke har fundet Spor af nogen saadan, og at 

 Orakelsvarets Anvendelse paa de to Gudinder synes seen 

 og fremmed for Delphi; men for Overbecks Phantasi op- 

 bygger den hele Gruppe sig, og han sammensætter den dristigt 

 af tre bekjendte Statuer *), den vaticanske Apollo, Artemis-Statuen 

 i Louvre (Diana fra Aries eller fra Versailleg) og en Athenastalue 

 paa Capitolium (Mus. Capitol. HI, tab. 4. Clarac 462 A. 858 A.). 



Hans Combination kan maaske ved første Øiekast fore- 

 komme En og Anden ret sindrig, men for en rolig Betragtning 

 vil det dog vist være klart, at en saadan forfærdelig Uro og et 

 saadant Effektjageri vilde være umuligt for den klassiske Konst, 

 selv i den hellenistiske Periode, og at overhovedet disse tre 

 Statuer Intet have med hinanden at gjøre. Hvad Athenastatuen 

 angaaer, indrømmer Overbeck selv**), «at han ikke kan paavise den 

 Overensstemmelse i Marmor, Technik o. s. v.», som han mener 

 der findes imellem de to andre; men Hovedsagen er, at baade 

 Hoved og Arme ere moderne Restauration og det Hele er en Torso, 

 hvorom der ikke kan siges synderligt. De tvende Statuer af Apollo 



*)Berichte d. Gesellschaft zu Leipzig 1867, Taf. VI. 

 **) S. 143. 



