113 



Arter. Den førsle a( disse udmærker sig ved mere tueformet 

 Væxt, finere og spædere Stængler, tyndere Blade med størst 

 Brede ovenfor Midten (omvendt ægformede), finere, længere og 

 mere udspilede Topgrene og Blomsterstilke; hvorimod den sidste 

 har kraftigere, oftest enhgt voxende Stængler, længere, smalere 

 Blade af fastere Consistens, med størst Brede paa Midten (linie- 

 lancetformede) og mindre udspilet Blomsterstand med kortere 

 og tykkere Blomsterstilke. 



Samtlige disse Kjendetegn ere imidlertid af den Beskaffen- 

 hed, at de forekomme mig snarere al tyde hen paa to Former 

 af een Art end paa to selvstændige Arter. Om det nemlig end 

 maa indrømmes, at det i Reglen ikke er vanskehgt ^t henføre 

 de to Former, som tilmed oftest voxe paa lignende Localiteter 

 (i Moser og vaade Enge, ved Bække og Tørvgrave) hver til sin 

 Typus, har jeg dog af og til fundet Former, hvor de adskillende 

 Kjendemærker ikke vare saa udprægede, at Arterne med Bestemthed 

 kunde adskilles. Indtil derfor aldeles constante eller fra de vig- 

 tigere Dele (Blomst eller Frugt) hentede Charakterer kunne paa- 

 vises, er jeg tilbøiehg til at ansee dem for at henhøre til een 

 Art, der optræder i forskjellige Former. For at de kunne 

 sammenlignes og nøiere undersøges, har jeg ladet begge Former 

 tegne samlede, naglet G. palustre tidligere har været fremstillet 

 i Fl. dan. (nærmest den som G. elongutum betegnede Form), 

 men i en lidet characteristisk Figur og uden Analyser. De fore- 

 komme begge, som det synes, i hele Europa, ogsaa i Sverige, 

 og det er sandsynligt, at Linné har havt dem begge for Øie 

 ved sin Beskrivelse af O. palustre^ hvilket Navn altsaa, for 

 dem som opfatte Arten collectivt, utvivlsomt bør beholdes, og 

 under hvilket da de to Former kunne opføres som a, gracile og 

 /S, elongatum. Et analogt Forhold kan paavises at finde Sted 

 mellem to sydeuropæiske Former af samme Gruppe i Galium- 

 Siægten, nemlig O. debile Desv. og G. constrictum Chaub. Disse 

 ere nemlig i deres typiske Former saa forskjellige indbyrdes, at 

 Adskillelsen i to Arter kunde synes berettiget, men da de ved 



