119 



kaarligt, hvilken af de i nyere Tid udsondrede Arter man vil 

 tillægge det oprindelige linnéiske Navn, og at det derfor, naar 

 ikke særlige Omstændigheder antyde, at Linné fortrinsviis har 

 havt en af disse for Øie, ofte maa foretrækkes at opgive det 

 ældre collective Navn og antage nye Navne for enhver især af 

 de nye Arter, saa synes der dog her at være nogen Grund til at 

 vælge den Smithske Nomenclatur fremfor Jordans, uagtet 

 disse begge datere sig fra samme Aar. Den af Smith med 

 Linnés Navn betegnede Plante synes nemlig at stemme bedst 

 med Linnés Beskrivelse, forsa'avidt denne tillægger F. germanica 

 «folia acuta»; den synes derhos at være den af de to Arter som 

 er hyppigst i Nordeuropa, medens F. apiculata har en over- 

 veiende Udbredelse i Sydeuropa. Begge Arter findes i Danmark, 

 men den sidste langt sjeldnere end den første, det samme For- 

 hold i Fordelingen synes, saavidt det af det ufuldstændige Ma- 

 teriale kan skjønnes , at finde Sted i Tydskland , hvilket med 

 Hensyn til Nomenclalurens Fastsættelse (paa Grund af Arts- 

 navnet «germanica») turde fortjene at bemærkes. Medens nemlig 

 de fleste tydske Florister ikke have adskilt de to Arter, og kun 

 Beskrivelserne (f. Ex. hos Koch, Garcke o. Fl.) lede Tanken 

 nærmest hen paa den af Smith som F. germanica L. betegnede 

 Art, angiver derimod Willkomm (Fiihrer etc.) udtrykkeligt For- 

 men lutescens Jord. (F. apiculata Sm.) som forekommende i Rhin- 

 egnene, hvorimod han for Formen canescens ikke har frem- 

 hævet nogen bestemt Indskrænkning i dens Forekomst. 



Tab. 27 9 2. Spargamum hjperboreum Læstad., tejinet efter 

 Exemplarer fra Grønland og Lapland, er meget nær beslægtet 

 med den her i Landet forekommende S. minimum Fr. Den 

 adskilles fra denne fornemlig ved smalere Blade, mindre Hunax, 

 af hvilke de øvre ere mere tæt samlede indbyrdes, samt ved 

 budt trekantede Frugter. Maaskee er den dog kun en arktisk 

 Form af B. minimum , som er almindelig i hele Mellemeuropa, 

 men som i Norge efter Blytt ikke naaer op over Naaletræernes 

 Grændse, hvorimod S. hyperboreum synes at være almindelig 



