186 



hans egen og den ældre Cuvierske Slægt. Han kalder Slægten 

 nu Lesteira og aftrykker bagefter Slægtskarakteren de ovenfor 

 citerede Linier af vor Afhandling for at ledsage dem med føl- 

 gende Ord : 



"Da Milne Edwards, som er Kilderne saa nær, ikke har optaget Cuvier's 

 Slægt Spiiyrion i Systemet og har erklæret sin Usikkerhed med Hensyn til 

 dens Plads, troer jeg, med al Agtelse for de zoologiske Prioriteter, endnu 

 ikke at kunne opgive Lesteira. De faa Ord, Cuvier meddeler som Karak- 

 teristik for Slægten Sphyrion, passe ret godt (undtagen de sidste: «de 

 chaque coté un gros faisceau de poils« istedetfor Drueklaserne), men holde 

 sig saa ganske i det Almindelige og mindre Væsentlige, at der er rigelig 

 Plads til flere Slægter indenfor dem. — Forøvrigt kan jeg ikke -tiltræde den 

 Stp. — Ltk.'ske Henstilling af Formen til Chondracanthinerne: den hører efter 

 min Anskuelse til Lernæocererne og til disses laveste og simpleste Slægter«. 

 S. 403 (329). 



Prof. Krøyer er altsaa uenig med os baade med Hensyn 

 til Synonymien af hans Slægt Lesteira og med Hensyn til dens 

 Stilling i de hidtil antagne Familier af Snyltekrebs. Paa begge 

 Dele kunde man nok være forberedt, men en Begrundelse, som 

 den han har brugt, maa overraske enhver Naturforsker. 



Den besynderlige Tankegang i Bemærkningerne om Dyrets 

 Forhold til Sphyrion vil jeg her først imødegaae. Hvorledes 

 er det muligt, at Spørgsmaalet om Sphjrions og Lesteiras Xå^n- 

 titet eller Ikke-Identitet paa nogen jVlaade vilde være bleven bragt 

 sin Afgjørelse nærmere, hvis Milne Edwards bestemt havde 

 udtalt, at Sphyrion maalte tage Plads imellem Pennella og Ler- 

 næa, istedetfor, som han nu gjør, kun at nævne denne Plads, som 

 den sandsynlige? Alt hvad denne Forfatter i sin «Histoire natu- 

 relle des Crustacés» (og det er jo til dette Værk, at Prof. 

 Krøyer sigter) meddeler om denne Slægt, er kun: 



• Le genre Sphyrion de Cuvier est trop imparfaitement connu pour que 

 nous puissions en determiner les affinités naturelles, mais il nous parait 

 probabie que c'est entre les Penelles et les Lernées qu'il devra prendre place. 

 Voici du reste les caractéres que Cuvier assigne å celte division: 



«>iA la tete élargie des deux c6tés, comme un marteau, de petits crochets 

 å la bouche, un cou mince, suivi d'un corps déprimé et en forme de cæur, 

 qui, outre les deux longs cordons, porte de chaque coté un gros faisceau de 

 polis« ». 



