235 



lades mange Uregelmæssigheder, naar blot den almindelige Cha- 

 rakteer bevares. 



Ligesom Hovedtrækkene af Nævius' Forfattervirksomhed, saa- 

 ledes er ogsaa hans Levetid i sin Almindelighed sikker nok. 

 At han havde gjort Krigstjeneste i den 1ste puniske Krig, stod 

 med rene Ord i hans Digt. Hans Digtervirksomhed falder na- 

 turligviis efter Krigen. Efter Varros Angivelse havde han op- 

 ført (sine første) Stykker Aar 235 f. Chr. *). Hans Virksomhed 

 udstrakte sig over Størstedelen af den 2den puniske Krigs Tid. 

 «I gamle Optegnelser« angaves, at han var død Aar 304; Varro 

 meente rigtignok, at han havde levet længere**), men hvor gyl- 

 dige Grunde hétn har havt for denne Mening, angives ikke. 

 Men udover dette vide vi Lidet eller Intet om denne Person, 

 og de Gamles Efterretninger kunne ikke bestaae for Kritikens 

 Prøvelse. Ligesom Historiens ældste Personligheder tabe sig i 

 Mytherne, saaledes gaaer det og med Litteraturens og Konstens 

 Fædre; de Senere, der gjerne ville vide ret Besked med dem, 

 udsmykke deres Liv med uhjemlede Anekdoter, hvis virkelige 

 Grund det ofte er umuligt at opdage; men undertiden lykkes 

 det dog Kritiken at skimte hvad der har foranlediget dem. 



Der fortælles i de fleste Litteraturhistorier, at Cn. Nævius var 

 enCampaner. Naar han har gjort romersk Krigstjeneste, hedder 

 det da, maa det altsaa være iblandt Gives sine suffragio, og man an- 

 lager, at han skulde være græsk født. Men der er intet Vidnes- 

 byrd om at han var en Campaner. Man har sluttet dette af 

 Gellius I, 24, hvor der anføres tre Gravskrifter over de gamle 

 Digtere Nævius , Plautus og Pacuvius. Nævius' er affattet i sa- 

 turniskft Vers og lyder saaledes: 



Inmortales mortales si foret fas flere, 



Flerent diuae Camenae Naeuium poélam. 



Itaque postquam est Orci traditus thesauro, — 



Obliti sunt Romae loquier Latina lingna. 



*) Gellius, N. A. XVII, 21, 45. 

 **) Ciceros Brut. 15, 60. 



