237 



unge Mennesker. Der var overhovedet ikke synderlig Anled- 

 ning for de romerske Komediedigtere til at komme med saa- 

 danne personlige Angreb. De græske Komedier, de bearbeidede, 

 hørte til den nyere Form af denne Digteart, hvori Sligt ikke 

 fandtes. Romerne indblandede rigtignok ofte Hentydninger til 

 romerske Forhold; vi see dette hos Plautus. Men det er Privat- 

 livets Laster og Udskeielser, han revser; naar han berører Fæ- 

 drelandet i dets Heelhed og dets Styrelse, da er det med en 

 Alvor og en Agtelse af samme Art, som den der viser sig i de 

 nysanførte Vers af Næviiis. Det er muligt, at denne er gaaet 

 videre end Plautus ; men troværdige Vidnesbyrd berettige os til 

 at sige, at han ikke havde nogen særlig Lyst til at angribe hver- 

 ken Scipionernes Familie eller Andre af Roms store og fortjente 

 Mænd. Cicero erklærer Sligt ligefrem for en Umulighed. I et 

 Brudstykke af hans Skrift om Staten, som Augustinus har op- 

 bevaret, taler han om de attiske Komikeres ubundne Frihed, der 

 ikke skaanede Nogen som helst. Han kan finde sig i at de 

 angreb Mænd som Kleon, Kleophon og Hyperbolos; Mmenn, si- 

 ger han, «at Perikles, efter at han allerede i mange Aar havde 

 staaet i Spidsen for Staten og bestyret den med den største 

 Anseelse baade i Fred og i Krig, blev angrebet med kaade Vers 

 og bragt paa Scenen, var lige saa usømmeligt, som om Plautus 

 eller Nævius hos os havde villet angribe P. og Cn. Scipio, eller 

 Cæcilius havde villet tale ondt om M. Cato«*). Ligeoverfor et 

 saadant Vidnesbyrd er det vanskeligt at fæste Lid til modsatte 

 Anskuelser, der komme frem Aarhundreder senere og hos For- 

 fattere, der aldrig havde læst noget heelt Stykke af Nævius. 



Hos Hieronymus læse vi saaledes ved Aaret 204: Nævius 

 po'éta Uticæ moritur ptilsus Roma factione nobilium ae præcipue 

 Metelli. Det er naturligviis meget muligt, at Nævius kan være 

 død i Ltica; men det er latterligt at tænke sig en stakkels Ko- 



*") Cicero de Rep. IV, g 11: Periclem .... violari versibus et eos agi in 

 scena, non jjIus decuit, quavi si Plautus noster voluhnet aut Nævius Pvhlio 

 et Cnæo Scipionibus aut Cæcilius M. Catoni vialedicere. 



