24 1 



en saadan Klage kunde altsaa Politimagten have grebet Nævius 

 og kastet ham i Fængsel indtil Dommen var fældet, og det kunde 

 da være meget rimeligt at Almuetribunerne havde forlangt ham 

 sat i Frihed igjen; thi det var jo i Virkeligheden et uforsvarligt 

 Overgreb af Politimyndigheden. Skuespillet gives nemlig ikke i 

 Digterens Navn. Han er kun Arbeideren, der leverer det Stykke, 

 som Embedsmanden (eller Privatmanden), der giver Skuespillet, 

 har bestilt hos ham eller kjøbt af ham. Det kommer ikke til 

 Opførelse, før Skuespilgiveren har antaget det; han er tilstede 

 ved Generalprøven*), og vil ikke taale, at der kommer Noget 

 frem, han ikke kan være bekjendt. Det var altsaa ham, man 

 skulde kræve til Regnskab, naar man følte sig fornærmet. Vare 

 Fornærmelserne derimod i det sidste Øieblik, efter Generalprø- 

 ven, tilsatte enten af Digteren selv eller af Skuespillerne, saa 

 maatte den Skyldige staae til Ansvar for Skuespilgiveren, og 

 Straffen vilde i det Mindste for de Sidstes Vedkommende bestaae 

 i en alvorlig legemlig Tugtelse. Hvis altsaa Nogen i Stedet for 

 at holde sig til Skuespilgiveren havde angrebet Digteren, der 

 syntes lettere at komme til Livs, og Politiet havde fængslet 

 denne, var det i sin Orden at Tribunerne befriede ham, saameget 

 mere som det, naar man gjorde en criminel Sag deraf, efter de 

 12 Tavlers strenge Bud vilde koste Livet. I den senere Tid 

 faldt det heller Ingen ind at betragte Sligt som Andet end som 

 en privat Injurie, der maatte paatales for en civil Ret. Vi læse 

 saaledes, at Lucilius stævnede en Skuespiller, der havde nævnt 

 ham ved Navn paa Scenen, men Dommeren, C. Caelius, frikjendte 

 ham; Accius derimod, hvem den samme Tort var overgaaet, fik 

 den Skuespiller, han anklagede, dømt af P. Mucius , der var 

 Sættedommer i Sagen**). Men lad os antage, at det forholdt 

 sig anderledes paa den 2den puniske Krigs Tid, og at Triumviri 

 capitales virkelig havde kastet Nævius i Fængsel og Tribunerne 



*) S. Terent. Eunuch. Prolog. 21 f. Perfeclt sibi ut inspiciundi esuft copia. 

 Magistratus quom ibi adesset, occeptast agi, 

 **) Rhetoric. ad Herennium II, 13, 19 og I, 14. 24. 



