48 



kendsgerning, at Kvaderne ved denne lejlighed svore med 

 dragne sværd, og hvor god grund der end er til at antage dette 

 for en hos dem lige så sædvanlig, som for Romerne påfaldende 

 bekræftelsesmåde, så tor vi dog ikke lægge synderlig vægt på 

 den af Ammian lilfojede forklaring: at de gjorde så, fordi de 

 dyrkede sværdene som guder. Vi tor i dette udsagn næppe se 

 mere end hans egen formodning, der måtte lig^e nær for ham, 

 der jo, som lier foran bemærket, vidste eller antog om Alanerne, 

 at de, ligesom andre skytiske folk, dyrkede sværdet som gud; 

 ti vi tor ikke hos denne halvt latiniserede og halvt barbariserede 

 græske soldat forudsætte nogen dybere indtrængen i de forskel- 

 lige « barbariske" folks religjøse meninger. 



Det i tiden næste vidnesbyrd, som står til vor rådighed, er 

 omtrent 200 år yngre og synes allerede at ville afskære mulig- 

 heden for at finde flere sådanne hos kristnede folkeslag, og at 

 henvise os i vor søgen efter dem til de endnn hedenske stam- 

 mer. Det er i et tillæg til Frankernes fra hedendommen 

 nedarvede lovgivning, der ikke mere foreligger i sin hedenske 

 skikkelse, i det såkaldte Capitulare Childeberti regis fra omtrent 

 550, vi finde en aflysning af våbeneden som en hedensk sæd- 

 vane, der ikke mere skal gæ'lde hos de kristnede Franker, når 

 det hedder (g 4; l'ertz, Leges^ II, s. 6; J. iVierkel, Lex Salica, 

 s. 4 i): 



Proyterea non est sacranien/uni in Frances; quando iltl le- 

 gem composuerunt . non erant christiani; propterea in eorum 

 dextera et arma eorum sacramenta adfirmant. Sed 

 post ad christianitatem fiierunt reversi; propterea in eorum ar- 

 bitrio ad Sacramento revocaverunt : nam non per arma eorum. 

 IMeningen i denne fortvivlede latin er den, at siden Frankerm 

 nu vare kristne, skulde de sværge ikke ved deres hojre hånd 

 eller deres våben, men efter kristelig skik; og umiddelbart efter 

 foreskrives en dermed stemmende edsform. 



Ikke desto mindre vidner få år senere den nylatinske digter 

 Venantius Fortuna lus, at hans ulykkelige veninde, den 



