51 • 



I det Ion go bar diske Edictus Rothari fra år 643 finde 

 vi våbeneden foreskreven i mindre bødesager (g 359; Pertz, 

 Leges, IV, s. 82): 



Quod si minor fuerit causa de XX solidis usque ad XII, 

 sihi sextus juret ad arma sacrata. . . . Et si minor fuerit 

 causa de XII solidis, sihi tertius juret ad arma. 

 Lex Alamannorum fra 8de århundrede anvender våbeneden i 

 drabssager (art. XCIl, g I; Pertz, Leges, III, s. 78): 



Si quis hominem occiderit et negare voluerit, cum XI no- 

 minatis juret , et aliis tantis advocatis , in arma sua sacra- 

 menta ^). 



Vi have da sikkert også våbeneden i et andet tilfælde, som 

 samme lov omhandler (art. LXXXVII; sammesteds s. 77): at når 

 en strid om grænseskel skal afgores ved tvekamp, skulle de 

 kæmpende først med deres sværd berøre en fra den omstridte 

 grund hentet græstørv, i det de hojtidelig indlade sagen for 

 Guds dom: 



Quando parati sunt ad pugnam, ipsa terra in medio veniat, 

 et tangant ipsa (terra) cum spatas suas\&\c\ quipugnare 

 debent, et testificent Deum creatorem, et cui sit justitia, illi donet 

 victoria[%\c], et pugnent. 



Den samtidige Lex Bajuwariorum har våbeneden som 

 vidneed (tekst I, art. XVII, g 6 anm.; tekst II, art. XXVIII, §3; 

 Pertz, Leges, III, s. 327. 351): 



Juret ille taliter et dicat: ad testem sortitus sum, et ad te- 

 stem me facere volo. Prendat manum proximi sui et dicat : sic 

 me Deus adjuvet, et illum, cui manum teneo, quod ego ad testetn 

 inter vos per aurem tractus fui de ista causa ad veritatem di- 

 cendam. Postea donet sua arma ad sacrandum, et per 

 ea juret ipsum verbum cum uno sacramentali. 



Al de våben, ved eller på hvilke eden skal sværges, i følge den 

 longobardiske og den bajerske, måske også efter den alaman- 



') En anden gammel læsemåde er sacrata. 



