59 



mod jordfast sien al ville besejre dragen eller lade sit liv, som 



uet hedder (v. 64): 



Do Seyfride der kiine die mdr da reclit vernam, 



seyn schwert stiess er in die er den ^ und zu dem 



stayne kam; 

 darauff scliwur er drey ayde^ der ausserwelte man, 

 das er nicht kern von dannen, die junclfrau wolt er han. 



Et enkelt vidnesbyrd fra Skotland om våbeneden som 

 retsform i middelalderen haves i Leges forestarum Scotiæ (kap. 

 10, § 1; anført uden nærmere kildeangivelse eller tidsbestem- 

 melse i Du Ganges Glossarium}: 



Si aliquis extraneus intraverit in forestam ^ et in aliqua 

 via inhibita inveniatur^ et jurare velit super arma, quodillam 

 viam nescivit esse defejisam, etc. 



Skont ed på draget sværd ikke findes omtalt i nogen nor- 

 disk retsbog, så kan der dog ikke være nogen tvivl om, al den 

 i middelalderen har været i brug også her. I Aslak (Aksel) 

 Tordssons og skon Valborgs vise, der vel kun haves i hånd- 

 skrifter og tryk fra 17de århundrede, men som må være digtet 

 i det 14de, haves et godt eksempel herpå, når det hedder: 



Frem tråd Hagen kongens son 

 på en så breden sten: 

 <i7 morgen skulle I loven give, 

 og det foruden al men. 



I morgen skulle 1 eden sværge 

 på sværd og hellige læst: 

 alt om hun Valborg mø mon være, 

 eller du haver sovet hende næst.« 



* * 



Frem ginge elleve riddere gode, 

 vare klæd' i sabel og mård: 

 « Vi give lov med Aslak i dag, 

 ihvor den lov skal gå.« 



Overs, over d. K. D. Vidensk. Selsk. Forh. 1870. c 



