65 



på den påtagne værnepligt, og nærmest at sammenstille med rid- 

 derslaget; og det falder da lige så fuldt uden for våbeneden, som 

 den overgivelse af sværd, der fandt sted ved forlening, det så- 

 kaldte «Wapenlehn», hvorom kan ses Grimms Recht salter tiimer (s. 

 167: per spatham regno invostire; regna per gladium, provinciæ 

 per vexillum a principe tradantur vel recipiantur etc. jfr. smstds. 

 s. 163 om spydel), og som vi også finde i Magnus Hakonsons 

 Hirdshrå (gg 12 og 16; Norges gamle love, II, s. 400 og 404) 

 ved udnævnelse til jarler og hertuger. Disse vare, som det 

 udtrykkkelig siges, alt forud kongens sverdtaharar ^ men som 

 værdighedstegn modtoge de ved ophojelsen sværd og fane af 

 kongen. Denne skik finde vi alt i fortællingen om den engelske 

 kong Adelstens sendelse af et sværd til kong Harald hårfager 

 (Heimshringla ^ Haralds saga hårfagra^ kap. 41): sendebudet 

 rakte kongen det med guld og ædelstene smykkede sværd, og 

 da kong Harald tog det ved håndfanget, sagde han: nu tog du 

 så, som vor konge vilde, og nu skal du være hans mand, da 

 du tog imod hans sværd (nu loktu svå vift sem vårr konungr 

 vildi, ok nu skaitu vera f)egn hans, er f)u tokt vi6 sver&i hans). 

 Hvor det samme kortere berettes i Fagrshinna (s. 12), siger 

 sendebudet, at kong Harald er bleven Adelstens mand og 

 sværdtager (nu sknltu vera pegn hans ok sver&lakari), mod 

 hvilket udiryk intet kan indvendes, da det som for sagt var en 

 forudsætning, al den, der udnævntes til en hojere krigerstilling, 

 allerede var optagen i hæren, så høvdingen var så fuldt som 

 den menige hirdmand kongens sværdlager. En hentydning til 

 samme skik finde vi også \ Sciga Hrolfs hraka {Fornaldar s'dgur, 

 1, s. 46 — 47), hvor Rolv rækker sin svoger kong Hjorvard sit 

 sværd at holde og derefter siger, at dermed har han erkendt 

 sig for at være hans vasal, fordi den, der modtager sværd af 

 anden mand, skal siden altid kende ham for sin overmand (så 

 skal vera undirma5r annars jafnan si6 m , er tekr vi6 sver&i 

 annars). 



Al «sværdlaget» (sverfttaka) ligefrem var et udtryk for værne- 



