68 



Dette hleff saaledis endrectelige samtyckt oc stadfes i med 

 Vaahne tag. 



Ja, endnu fra år 1^50 have vi et byldingsbrev fra Hedemarkens, 

 Gudbraodsdalens og Østerdalenes bønder, hvori disse hylde kong 

 Kristjan den første som deres rette herre og konge, og det 

 hedder da (Knudsen, Diplomatarium Christiani I., s. 34): 



Aller almughen hafwa swa samfijJct oc trwligha lofuat met 

 icapnatahe a ahnanligha fylkisthinge a Heidmarhenne, 



Vi finde således »våbenlag« anvendt i Danmark i det Ilte, 

 i Norge i 12le, 13de og 15de århundrede ved kongevalg, 

 ved fredløshedsdom og til bekræftelse af særlig indgåede for- 

 pligtelser. Vende vi os nu til de norske retskilder, så må 

 vi som en sådan først anføre det sandsynligvis år 1083 i 

 Norge af den islandske biskop Gissur, hnns son Teit og flere 

 Islændinger førte tingsvidne angående Islænderes og Nordmænds 

 gensidige retsstilling: Um rett islendinga i Noregi. Her angives 

 de bevisligheder, som den islandske arveinger i Norge må yde, 

 og derefter bestemmes, at de mænd i Norge, som have haft det 

 ham tilkommende arvegods i forvaring, skulle på deres side 

 bekræfte overdragelsen ved våbentag (Grdgds \ed Finsen, §-248; 

 Diplom. Island. I, s. 66, 70; Norges gi. love, I, s. 438): 



^d eigu hiyjarmenn (bændr) at leggja dom å oh veita 

 våpnatak at. 



Det næste vidnesbyrd bringer ældre Ouletingslov fra midt i 12te 

 århundrede, der foreskriver våbentag så vel ved retskendelse med 

 hensyn til odelsrelten som ved skødning af jord på tinge (§§267. 

 292; l^orges gi love, I, s. 89. 96): 



^å skulu pingmenn hånum jord dæma oh veita Jidnum 

 vdpnatah til pess , at hann hnegi verja jord sina logum oh 

 domt. 



^d eigu pingmenn hånum med våpnatahi jord at shexjta. 

 I oddre Frostetingslov nævnes et sted våbentaget på en måde, 

 som viser, at det betragtedes som den almindelige bekræftelses- 



