69 



form for alle afsagte domme, når del heddir (V, 46; Norges 

 gi. love, I, s. 183): 



SUM liggr oh vid, ef maér ri^fr dom pann, er dæmdr er å 

 Frosiupingi, ok vdpnatak at ått innan logrlttu oh utan. 

 Ligeså i Magnus Hakonsøns Landslov fra omtrent 1275 (I, 5; 

 Norges gi. love, II, s. 17): 



Nu ef madr ryfr dom pann, er dæmdr er d logpingi, oh 

 vdpnatah er at ått innan logrettu oh utan, pd er så sehr 

 fjorum morhum silfrs vid konung, en mbrh vid sahardhera. 

 Samme bestemmelse gentages i samme konges Bylov eller 

 Bjarhøretten (I, 4; Norges gi. love, II, s. 190). 



Et liLindred år senere finde vi våbentag i Norge anvendt 

 som stadfæstelse på vedtagne love, når det hedder i kong Hakon 

 Magnusson den yngres Retterbod fra omtrent 1 380 (Norges gi. love, 

 III, s. 206): 



Bjodum vh- peim, sem Ibgmadr er i Oslo, fullhomliga at 

 dæma bil pessi erendt, sem Jih- i standa, . ... oh lyst var i 

 Tunshergi fyrir almuganum, oh vdpnatah d tehit^ at fyrir 

 log shyldi dæmast jafnan Mdan af. 



Når vi fra de norske vende os til de islandske retskilder, 

 så finde vi vel i fristatens gamle lovsamling Grågåsen i det 

 mindste på tre sleder cvåbentag« nævnet, men altid således, at 

 dette udtryk kan forstås som tidsbestemmelse: som enslydigt 

 med allingels slutning. Det hedder nemlig dér {Grdgås ved 

 Finsen, g§ 47. 48. 222): 



Engi madr drcepr fyrr en svå sem domr dæmir hann ep tir 

 våpnatah. 



Eh hved oh heidi N. N. at nefna ferdns dom eptir N. N. 

 XIV nottum eptir vdpnatah. 



Fb å at dæma svd mihit sem gbgn båru til XIV nottum 

 eptir vdpnatah. 



Ganske på samme måde forekommer dette udtryk i Tiundarlbg 

 Gizurar hishups fra år 1096 (gg 35. 37; Diplom. Island, I, 

 84. 85): 



