71 



Hrafnkels saga. Det er en bemærkelse, sorn ligefrem betegner 

 blot den handling at tage våben, påtage sin rustning, og viser 

 os tydelig sin oprindelse af den skik, at man skulde lægge sine 

 våben, så længe man var til tinge.« Således forslås Grå- 

 gåsens «våpnataki) også i glossariet til arnamagnæanske udgave, 

 hvor det hedder (s. 93): «Våpnatak: armorum sumtio, solutio 

 comilioriim; foripetæ enim inermes ad judicia iverunt, armis 

 adstanlibus, unde iis sumtis solulionem comiliorum adesse in- 

 dicabatur«.*) Også den lærde tyske retshistoriker Konrad 

 Maurer — hvis endelige dom i en sådan sag jeg vilde til- 

 lægge den storste vægt — har, men rigtignok kun i forbi- 

 gående og som det synes uden nærmere overvejelse og 

 uden samtidigt hensyn til ordels forekomst andensteds, ud- 

 talt sig overensstemmende med Jon Erichsens opfattelse i Be- 

 hehruvg des Norwegischen Stammes (II, s. 219, anm. 116), 

 hvor det hedder: «Neben dem Ausdrucke pinglausnir kommt 

 flir das Ende der Dingzeit auch der Ausdruck vdpnatak, Waf* 

 fennahme, vor; . . . ferner Hrafnkels Saga, wo es heisst: aber 

 das nennt man våpnatak, wenn alles Volk vom Alding wegreitet. 

 Man hat viel dariiber gestritlen, wie diese Bezeichnung zu den- 

 ten sei; ich meine einfach so: Wie diehofhelgi, so duldete auch 

 die pinghelgi keio bewaffneles Erscheinen ; erst beim Schlusse 

 der Dingzeit durfte man dårum die bis dahin abgelegten Waffen 

 wieder aufnehmen, und derselbe Ausdruck . . . mag dårum auch 

 in jenem Sinne gebraucht werden. In åhnlicher Weise hatte 

 man in Danemark an den Kirchen ein eigenes Vaabenhuus, in 

 welchem wåhreod des Gottesdienstes die Wappen abgestellt 

 wurden, um nach dessen Schluss wieder aufgenommen zu wer- 

 den.« På den måde havde man altså ikke alene i Danmark, 



') Her tilfojes dog sammesteds den rigtige forklaring af det i de norske 

 love og sagaerne forekommende udtryk: »at eiga våpnatak at: armis 

 sumtis suffragari, unde videtur foripetas, ad consensum suum indicandum, 

 arma tetigisse, et ita jurasse, se novellas constitutiones placitaque co- 

 mitiorum probare et subire. • 



