72 



men også i Norge, i Sverig, på Island og andensteds « våben- 

 tag« ved kirken hver helligdag, foruden ved de mangfoldige 

 andre lejligheder, hvor mændene, efter at have borllagt deres 

 våben, toge dem igen; så med den forklaring bliver udtrykkets 

 indskrænkning til at betegne opbruddet fra tinge en ren vil- 

 kårlighed. Desuagtet har denne forklaring vundel almindelig 

 udbredelse*). Således angiver Fritz ner i sin ordbog (s. 724) 

 som én af ordet «våpnataki)S tre forskellige betydninger også den, 

 «at ved tingets opløsning enhver tager sine våben, for bevæbnet 

 dermed at drage borf.» Denne tydning af ordet våpnatak i de 

 gamle islandske love og i Hrafnkels saga hjemles dog ingenlunde 

 ved sagaens ord, om vi end ville tillægge parentesen al mulig 

 gyldighed. Så vel sagaens som de islandske loves ord lade sig 

 meget vel forslå således, at ved altingets slutning og som dettes 

 sidste handling samtlige på det fældede domme og tagne be- 

 slutninger bleve ligesom i Norge under ét stadfæstede ved en 

 med Mvåbentag") forbunden eller deri indesluttet og underforstået 

 edelig bekræftelse. 



Den lærde norske retskyndige historiker Rudolf Keyser 

 siger om det norske v åben tag i iVbr^es stats- og refsforfatm'ng 

 i middelalderen (Efterladte skrifter, 11^, s. 160 — 61) følgende: 

 «De på tinget fattede beslutninger fik endelig stadfæstelse ved 

 det såkaldte våben tag (våpnatak), i det nemlig tingmændene, 

 som under forhandlingerne havde bortlagt sine våben, igen grebe 

 disse og derved erklærede de foredragne sager afgjorte og tinget 

 opløst (at eiga våpnatak at måli)»^). Endskont han således er- 



Også Rudolf Keyser bliver stående ved denne forklaring, når det i 

 hans Norges stats- og rttsf or fatning i middelalderen (Efterladte skrifter, 

 II', s. 2( 6) hedder: "Tingets opløsning ({)inglausn) nævntes også våben- 

 tag (våpnatak) •. 



Jfr. sammesteds s. 170: »Hos lagretten hvilede den egentlige lovgivende 

 og dommende myndighed ; dog skulde dens bestemmelser og domme 

 have de øvrige lingmænds siimtykke ved det for omtalte våben tag, 

 som også nævnes tingtag ({)ingtRk). Heraf det udtryk: fastsat eller 

 domt ved våbentag inden og uden lagretten.« — S. 233: »Den af lag- 



