79 



contactus armorum'). Det er da vel muligt, at våbentaget på 

 Skånes landsting allerede tidlig er blevet begrænset til anvend- 

 else i dette ene tilfælde; og grunden til, at det fastholdtes ved 

 denne lejlighed, medens det ellers i Danmark ligesom i Sverig 

 var bortfaldet i retsplejen, har sandsynligvis været den, at der, 

 som det allerede fremgår af slutningsordene i Andreas Sune- 

 sens gengivelse, har indsneget sig en anden symbolsk forståelse 

 af denne sædvane end den til grund liggende (jfr. her foran s. 

 52 og anra. s. 54), så at våbnenes brug ved fredløshedsdommen 

 er bleven opfattet som et synligt tegn på, at den således domte 

 nu frit kan dræbes, når han antræffes af rette vedkommende*). 

 Denne forandrede og begrænsede opfattelse af våbentagets be- 

 tydning har da senere i samme landskab ført til en ændring af 

 handlingen, så denne er sunken ned til den i de yngre hånd- 

 skrifter af loven omtalte skik: at sagsøgeren fik lov til så at 

 sige at slå den af ham erholdte dom fast med et hug af sit 

 sværd. Denne sædvane holdt sig længe i Skåne, hvilket ses af 

 flere vidnesbyrd. I kong Kristjan den 2dens såkaldte gejstlige 

 lov eller Loven for landet af år 1521 findes et forbud imod 

 denne skik, når det hedder (kap. 1(5; Rosenvinges GI. danske 

 love, IV, s. 56): 



Skeer och, at nogen hlifuer mandheldeløs her y St'ellandt, tha 

 maa mandt [nu] friidt slaa paa hannovi saa megit thennom 

 løster, huilchet hereffter etj saa mere sehee scliall. Eaffuer han- 

 nom nogen till att thalle , tha thalle hannom til I for dommeren. 

 Sammeledis schall ingen hereffter lagsøgis eller hug gis fredt 

 af til tinge. 

 At skikken dog ikke dermed blev afskaffet, se vi af en år 1546 



') Hermed kan jævnføres Dat Holsten Land-Recht ... 1G49 (og Lehmanns 

 foran anf. skrift, s. 62—64): "So dohe ick ydt thom drudden mal, vnde 

 lope Ja vnde Wapen aver synenHaisz . . . legge ick dissen vor- 

 vorbenomeden Mann fredelosz, in Wysche vnde Werde, in Kerken vnde 

 Klusen, in allen Gades Husen, aver Sandt vnde Landt, beth dat he 

 kumpl vnde deith lieke vnde recht vor de Walt, de he gedhan helTt.« 



