911 



bestemmelse af straffen, der ikke er den, at han må falde for 

 våben i fjendehånd — ti det havde for den nordiske kæmpe 

 intet afskrækkende; det var for hans betragtning ikke blot den 

 eneste naturlige og værdige, men vel endog i religjøs forstand 

 den eneste lykkelige dødsmåde — ; men den sværgende knytter 

 her den ved hans edsbrud betingede forbandelse til sine egne 

 våben: at de skulle nægte ham deres bistand, når han 

 trænger mest til dem, ja, at de skulle vende sig imod 

 ham selv, så at han må falde for sine egne våben. 



Når vi betegne det første og egentlig konstituerende træk 

 ved eden: anråbelsen af guddommen, således, at eden sværges 

 ved den; og når vi bestemme den tilkommende symbolske an- 

 vendelse af en synlig hellig genstand således, at eden aflægges 

 på den; så kunde vi måske udtrykke det her omhandlede for- 

 hold således, at eden sværges med våbenet, fordi dette forhold 

 bliver at henføre under samme grundtanke, som når eden sværges, 

 løftet gives, «med hånd og mund«. Edens udsigelse er nemlig 

 alle vegne ledsaget af en med hånden, særlig den hojre hånd, 

 udført handling; denne sættes ligesom i pant for forpligtelsens 

 opfyldelse, hvorfor allerede det blotte håndslag i sig selv inde- 

 holder en bekræftelse. Hånden, menneskets naturlige redskab 

 til arbejde som til forsvar, til hjælp og brug i alle livets ydre 

 forhold, tænkes ganske almindelig som særlig delagtig i 

 eden og derfor også som særlig genstand for den edsbryderen 

 rammende straf. Deraf de gamle lovbestemmelser for, al men- 

 ederen skal miste sin hojre hånd, og deraf folketroens fore- 

 stilling om, at den må visne. Al våbenets stilling til eden, 

 hvor denne sværges med våben i hånd, eller i hvert fald knyttes 

 til den sværgendes våben, er en ganske lignende, det er den 

 forklaring af de gotiske folks våbenéd, som jeg har fundet i de 

 herefter anførte vidnesbyrd, og som jeg finder yderligere be- 

 styrket ved betragtningen af de andre genstande, der, på lign- 

 ende måde som våbenet, findes inddragne i eden, og som alle 



