94 



den onde kong Hedrik dræbes af sine egne trælle med sit 

 eget sværd 'lyrving. 



Rigtigheden af den ved sammenstillingen af de to oldkvad 

 vundne forslåelse af våbnets stilling i forhold til eden bekræftes 

 på en slående måde ved en række steder i Nestors russiske 

 krønmke, her anført i dens omhyggelige danske gengivelse ved 

 C.W.Smith (Kbhn. 1869). Vi Onde dér de uforkasteligste vidn- 

 esbyrd ikke alene om våbenedens brug hos de fra Norden 

 udgåede hedenske høvdinger i Rusland gennem de tre fjærde- 

 dele af 10de århundrede, men også om den samme forståelse 

 af denne eds betydning. 



Det hedder dér fra år 907 (s. 36): 



Kejserne Leon og Aleksander sluttede fred med Olg (Helge), 

 og de forpligtede sig gensidig ved ed, i det de selv kyssede det 

 hellige kors og lode Olg og hans mænd gore ed efter russisk 

 skik; og de svore da ved deres råben og ved deres gud 

 Perun og ved kvægguden Volos og stadfæstede freden. 

 Fra år 911 finde vi sammesteds (s. 37) i en mellem Olg og 

 kejserne afsluttet fredstraktat følgende: 



Vor hojhed har anset det for rigtigt, ikke blot i-ed simpelt 

 mundtligt løfte, nten også ved skrift og ved fast ed, aflagt på 

 vore våben, at kundgore og stadfæste sådant venskab efter den 

 kristne tro og efter vor lov. 



En menneskealder senere, år 944, hedder det i fredstraktaten 

 mellem Olgs son , den russiske storfyrste Igor (Ingvarr) og de 

 bysantinske kejsere (sammesteds, s. 45 og 49): 



Og hver den fra det russiske land, som vil forstyrre sligt 

 venskab, han skal, så fremt han har modtaget dåben, straffes af 

 den almægtige Gud og være fordomt til fordærvelse i denne 

 verden og i den tilkommende; men er han ikke døbt., da skal 

 han hverken have bistand af Gud eller af Perun, og hans eget 

 skjold skal ikke beskytte ham, og han skal falde for 

 sit eget sværd, sine egne pile og øvrige våben, og han 



