101 



ceived letters in my last pacquet^ Selden, derives the name of 

 wapen-take from weapon and tacke^ and saith, iheij used to come 

 to that court witli tlieir weapons, and to touch one anothers wea- 

 pons^from whence came the appellation of wapen-take^). 



Vi modtage altså fra denne uvæntede kilde et utvivlsomt 

 vidnesbyrd om våbentaget, under dets gamle nordiske navn 

 anvendt i Sverig midt i 17de årh. ved en tylvtered eller konsed, 

 og i det hele taget under forhold og former, som på en slå- 

 ende måde bekræfte, hvad i det foregående er antaget, dels 

 om grundenheden af « våbentaget » og de andre former af våben- 

 eden, dels om den i sen tid i Sønderjylland efter jyske lov og 

 i Bolsten efter saksisk ret foretagne edsaflæggelse på foged- 

 eller retssværd, som en ændring af den ældre edsmåde, der 

 lod den sværgende knytte eden til sit eget våben; ti denne 

 overgang, der også med nogen tvivl er antagen for tidlig at 

 være foregået i Frankrig (se her foran s. 52), den viser sig da 

 afgjort at være indtrådt i Sverig , hvor sammenhængen med 

 den oldnordiske sædvane sikres ved det bevarede navn af 

 «våbentag». Medens der således af det gamle nordiske våben- 



') Hvor den lærde John Selden på et par steder i sine skrifter (Opera 

 omrda, ed. Wilkins, tom. II, s. 923; tom. ill, s. 1894) nævner det eng- 

 elske »wapentakeii , få vi ikke mere at vide derom, end hvad her foran 

 (s. 80 — 81) er anført efter kong Edvards lov og Bromtons kronnike, og 

 hvad Whitelocke her tillægger ham, er næppe andet end en (mindre noj- 

 agtig) gengivelse af det samme. Derimod må Whitelocke vistnok være et 

 gyldigt vidne for, at endnu på hans tid de nordengelske herreder (hun- 

 dreds), som kaldtes »wapentakes« , havde overført navnet på deres her- 

 redsting eller underretter, som kaldtes wapentaJce-courts. — At navnet 

 »wapenlake« som betegnelse for herred i den samme del af landet endnu 

 i dette århundrede er i brug, vidner Sir Henry Ellis [A general intro- 

 duction to Domesday-Booh, London, 1833, I, s. 180): «The Wapentake 

 occurs in the Northern Counties, and is synonimous with the Hundred, 

 in the Counties of Nottingham, York, and Lincoln to this day.» — 

 Men til den skik, som har givet navnet sin opiindelse, kender jeg intet 

 spor i England senere end Edvard confessors lov; så jeg må lade være 

 usagt, hvorfra VictorHugo har, hvad han fortæller i sin roman L'Aowi7hs 

 qui rit om en Wapentake, som en på våben edsvoren sherif, og det endda 

 ikke i York, men i London. 



