106 



trænger Videnskaben unægteligen meget. Om der end ikke kan 

 være Tale om, at jeg i de første Aar skulde kunne anvende 

 den fornødne Tid herpaa, vil jeg dog ikke endnu opgive Haabet 

 om, at jeg senere hen i Tiden kunde faae Leilighed dertil, men 

 indtil dette kan skee, maa jeg indskrænke mig til i de nævnte 

 Henseender at antyde følgende Forhold: 



1) Dette Møenske Skelet er det fuldstændigste af de 

 tre, af hvilke vort Museum hidtil har faaet et saa stort Antal 

 Knokler, at man har kunnet nogenlunde sammensætte disse til et 

 Skelet; selv med sine Mangler af enkelte større Knokler er det 

 i det Hele saa fuldstændigt, som vi desloværre kun sjeldent kunne 

 faae Skeletterne af opgravne eller fossile Dyr. 



2) Det er tillige det kraftfuldeste og største Individ af vore 

 tre Uroxeskeletter, om det end ikke i Størrelse synderligt over- 

 gaaer Skelettet af det meget yngre Dyr, som Universitetsmuseet 

 ved Hr, Adjunkt Lorenzens Velvillie og Bistand for omtrent 

 20 Aar siden erholdt fra en Mose i Omegnen af Sorø, og om 

 vi end have enkelte Hovedskaller af andre Individer, der maae 

 antages at have tilhørt ligesaaslore eller maaskee større Dyr. 



3) Det er af et gammelt Individ og kan med megen Sand- 

 synlighed betragtes som tilhørende et mandligt Dyr. 



Disse Egenskaber ved Skelettet ville allerede vise, at dette 

 er en meget velkommen Forøgelse af Museets Samlinger til Op- 

 lysning om Landets forhistoriske Dyreverden, men de særlige 

 Omstændigheder ved dets Leie i Tørvemosen forøge 

 dog i en ikke ringe Grad det's videnskabelige Værdi. 

 Jeg skal derfor gjøre disse til Gjenstand for en noget udfør- 

 ligere Omtale. 



Tørvemosen, hvori Benraden af denne Oxe blev funden, er 

 en oprindeUg temmeUg dyb, men nu meget opskaaren Skovmose, 

 tæt ved det saakaldle Præstebjerg i Dame By, Fanefjord Sogn 

 paa Møen; den tilhører Gaarden Damsholte i Store Dame. Ved 



