109 



opsøge de Knokler af Skelettet, som savnedes og hvorover jeg ifor- 

 veien havde forfattet en Fortegnelse. Det var paa denne Maade, 

 at det lykkedes mig at gjenfmde de Partier af Smaaknokler, som 

 ellers ere saa vanskelige at erholde til jordfundne (fossile) Dyr, 

 nemlig Knoklerne af Fodrodspartierne, Tæerne m. m., hvilke Par- 

 tier nn næsten fuldstændigen ere tilstede paa vort Skelet. Oxen 

 havde ligget paa Siden; at dømme efter Føddernes StilUng i Under- 

 laget, var den formodenlig i sin Tid gaaet i Sænk i Dyndet eller 

 falden igjennem Isen uden at formaae at redde sig op igjen. 

 Det Tidsrum, hvori dette var skeet, har været, da den egenlige 

 Tørvdannelse langs med Skovmosens Rand var traadt i Virk- 

 somhed; thi Knoklerne af den ene Side af Dyret laae tildels om- 

 givne af det fine Bundlag af udslemmet Ler, blandet med Humus- 

 eller Tørv-Partikler og Kiselskaller af Diatomer, der findes saa 

 almindeligen paa Bunden af vore Skovmoser. 



Naar man hævede en større Knokkel op af denne Masse, stod 

 Knoklens hele Figur saa skarpt afpræget deri, som om den 

 havde været afstøbt i den fineste Gibs. Saavel i dette Bundlag 

 som i den fine Tørvmasse over det, i hvilken andre Partier af 

 Knoklerne vare indleirede, var det derfor særdeles tydeligt at af- 

 læse, baade hvorvidt Oxens Krop var ved sin Vægt sunket ned 

 i den allerede dannede Omgivelse, og hvorvidt denne senere havde 

 dannet sig over det nedsunkne Dyr. Plantedelenes Beliggenhed 

 i Forhold til Knoklerne udtalte begge Dele tydelig nok. I denne 

 Henseende havde det navnlig en særlig Interesse at see, hvor- 

 ledesFyrr enaalen e iMængde strøg hen under og over Knoklerne, 

 idet de bøiede sig saaledes efter Knoklernes Omrids og Overflade, at 

 der ikke kunde være Skygge af Tvivl om, at Oxen var omkommen 

 i en Tid, da endnu stadigen Fyrretræernes Naale i Mængde kastedes 

 ud over den Vandflade, under hvilken senere Tørven dannede 

 sig eller, rigtigere sagt, fortsatte sin allerede begyndte Dannelse. 



Vort Dyr er allsaa fra Landets Fyrreperiode, og dette 

 godtgjordes mig ogsaa ad en ganske anden, men ikke mindre 

 sikker Vei. Der var nemlig en meget stor og mørkere Plet i 



