a — a' 



n — n = 



V 

 Jeg søger nu blot at bestemme a — a' ved Forsøg og faaer 

 saaledes « — n\ der characteriserer Farveadspredelsen. Da ifølge 

 det Foregaaende Brydningsforholdet for det violette Lys næsten 

 er uafhængigt af Opløsningens Styrke, gaaer jeg bestandig ud 

 fra dette, og betragter n' som Brydningsforholdet for den Frauen- 

 hoferske Linie Z?, for Tydeligheds Skyld betegnes den med n {H), 

 Il er derimod Brydningsforholdet for et vilkaarligt Punkt af Sol- 

 spectret. 



n — n(H) er da negativ for saa at sige alle gjennemsigtige 

 Legemer, medens den ved Opløsningen af rød Anilin i Viinaand 

 er positiv for den største Deel af Speclret, negativ alene for det 

 blaa Lys. 



Forsøgene anstilledes paa følgende Maade. Ad sædvanlig 

 Vei dannedes et objectivt Solspectrum paa en Skjærm, der stil- 

 ledes i Billedpunktet, saaledes at de Fraunhoferske Linier saaes 

 tydeligt. Speclrets Længde var omtrent 3 Tommer. Derefter 

 aabnedes Spalten saa vidt som muligt, uden at Linierne derfor 

 bleve usynlige. Speclrets Udstrækning gjordes saa liden og 

 Spalten saa viid, for at faa Spectret saa stærkt belyst som 

 muligt. Skjærmen borttoges nu, og Babinets Goniometer, for- 

 synet med Callimator og Kikkert, stilledes paa dens Plads, saa- 

 ledes at Spalten kom til at ligge parallel med de Frauenhoferske 

 Linier. Spalten blev da belyst af næsten homogent Lys, hvis 

 Brydningsforhold bestemtes ved at bryde det i et Anilinprisma, 

 dannet i del i Fig. 1 fremstillede Apparat. 



Først indstilledes Kikkertens lodrette Traad paa det brudle 

 Lys, der saaes som et eensfarvet Baand, dernæst iagttoges, 

 hvilket Punkt af Spectret Spalten faldt sammen med. Delte tog 

 temmelig lang Tid, og imidlerlid fordamper en Deel af Opløsnings- 

 midlet, saaledes at Brydningsforholdet voxer under Forsøget, og 

 der kunde af denne Grund kun være Tale om at gjentage iVIaa- 

 lingerne paa modsat Side. 



Fire forskjellige Opløsninger, I, II, III og IV bleve paa 



