43 



til B. serotinus, og, saa viai mine Optegneiser række, ogsaa i 

 Danmark.') 



For Afgjørelsen af det Spørgsmaal, livilken af de 2 Arter 

 Navnet wasper« med størst Ret tilkommer, er det imidlertid nød- 

 vendigt at undersøge, hvor vidt de ældre Forfatteres Opfattelse 

 af denne Art yde nogen Veiiedning. Ved Siden af den først 

 af Murray (Prodr. fl. gotting.) opstillede Bromus asper, nævne 

 og beskrive flere, med Alurray omtrent samtidige, Forfattere 

 endnu en anden Art, B.montanus (Poll.?) Wibel, Gmelin. Denne 

 synes, efter Beskrivelse og Citater fra ældre Forfattere at dømme, 

 nærmest at svare til B. asper Benek., hvorimod den af disse 

 Forfattere (der som Murrays Samtidige maa antages at have kjendt 

 den oprindelig af ham opstillede Art) som B. asper betegnede 

 Plante -) stemmer bedst overens med B. serotinus Benek. Saafreral 

 denne Fortolkning af vedkommende Steder hos de nævnte For- 

 fattere, som jeg anseer for den sandsynligste, fremdeles skulde 

 bekræfte sig som den rette, vilde dermed den fra andre Grunde 

 hentede Formodning om, at Navnet B. asper af Beneken er hen- 

 ført til den urette Art, kunne ansees for bevist. 



Idet jeg forbeholder mig senere at gjøre mere udførligt Rede 

 for disse to Ariers Historie, naar jeg har indhentet nogle endnu 

 manglende Oplysninger, navnlig med Hensyn til deres Udbredel- 

 sesforhold, skal jeg her kun fremhæve som det Resultat, hvortil 

 jeg foreløbig er kommen, al dersom man vil fastholde Sondrin- 

 gen af disse 2 Arter, hvortil jeg troer at der er god Grund, 



M Efter Dr. Ascherson, som har gjennemgaaet en Mængde Samlinger for at 

 efterspore disse tvende Arters Udbredelsesforliold og som velvillig har med- 

 delt mig Udbyttet af sine Undersøgelser, synes Forholdet for Tydsklands 

 Vedkommende at stille sig gunstigere for B. asper Benek. Fra Sverig 

 ere hidtil kun faa Voxesteder for B. serotinus angivne. Det maa imid- 

 lertid erindres, at de to Arter ofte voxe i Selskab med hinanden og da 

 de fleste Forfattere ikke have adskilt dem, ere samtlige Stedangivelser 

 for den coUective B. asper ubrugbare til at besvare Sporgsmaalet om deres 

 Udbredelse, for saa vidt ikke Herbarie-Exemplarer ere tilstede, som kunne 

 vise, hvilken af Arterne der findes paa de opgivne Voxesteder. Der slaaer 

 altsaa endnu meget tilbage at undersøge angaaende disse Arters Fordeling. 



') Wibel (fl. Werthem.) nævner kun B.montanus, ikke B. asper. 



