70 



den ene Side af den fælles Stamform (for at tale den nyeste Tids 

 Sprog), der her kan tænkes repræsenteret af Oneirodes, end 

 Ceratias er det til den anden. Mellem dem alle tre er der et 

 nært Slægtskab, og de synes at danne en meget naturlig lille 

 Gruppe af svagtsynede bugfinneløse Dybvands-Tudsefiske inden- 

 for den større Familie Halibatrachi. Denne Gruppe kløver sig 

 atter i to: de glatte, nøgenhudede, Oneirodes og Melanocetus, 

 og dem med Beenknuder i Huden, Ceratias og Himantolophus. 

 Ceratias og Oneirodes ere nemlig ikke de eneste Repræ- 

 sentanter for Lophioiderne, og særligt for den her omhandlede 

 Underafdeling af denne Familie, i det dybe Vand ved Grønlands 

 Kyster. Der findes her endnu en tredie Form, den som den 

 ældre Reinhardt beskrev under Navn af Himantolophus grøn- 

 landicus^) efter et paa Kysten ved Godthaab i 1833 efter en 

 stærk Storm opkastet og desværre af Ravne og Maager meget 

 beskadiget Stykke, som blev nedsendt af Kaptajn Holbøll. 

 Ufuldstændigheden af den Kundskab, der af dette mangelfulde 

 Stykke lod sig indvinde om Arten, var Grunden til, at hin ud- 

 mærkede Ichthyolog ikke vovede at tildele denne mærkelige 

 Fisk en bestemt Plads i Systemet; men jeg troer dog ikke, at 

 Nogen, der nu, efter at man senere har lært Ceratias at 

 kjende, har gjennemlæst Reiuhardts Beskrivelse, har næret 

 synderlig Tvivl om , at vi her have med en den nævnte Slægt 

 meget nærstaaende barbuget Tudsefisk at gjøre; snarere 

 kan der vel hos en og anden være opstaaet Tvivl, om ikke 

 Ceratias o^ Himantolophus muligvis skulde kunne falde sammen? 

 ja man har maaskee endog opkastet sig det Spørgsmaal, om ikke 

 Ceratias f. Ex. skulde kunne være Hunnen, Himantolophus 

 Hannen af samme Fisk, saa at den mærkværdige »Pandedusk«, 

 der har givet den sidstnævnte Navn, kun var en Ejendommelighed 

 for det mandlige Kjøn? Desværre er der af Himantolophen 



') Iclithyologiske Bidrag til den grønlandske Fauna (Videnskabernes Sel- 

 skabs matheni. naturv. Afhandl., 4de Række, VII Deel) S. 132—136. 



