4. Møde. ( 30 ) 23. Februar. 



Gennem Analysen af alle de opbevarede græske Tragedier 

 naar Forfatteren til det Resultat, at Interessen for Karakter- 

 tegning hos de gamle Tragikere hæmmes af en Tilbøjelighed 

 til at holde sig til det typiske i Steden for at efterspore det 

 individuelle , og til paa formalistisk Maade at bringe Ligevægt 

 tilveje, hvor et enkelt Karaktertræk fremtræder med særlig Styrke, 



Efter Forfatterens Opfattelse kunne de Karakterer, der møde 

 os i de græske Tragedier, føres tilbage til to Hovedtyper, som 

 især hos Aischylos og Sofokles fremtræde med stor Tydelighed. 

 Den ene Hovedtype er hensynsløs, forfølger sit Maal med Hals- 

 starrighed og sætter sig i sin selviske Fastholden af det engang 

 fattede Forsæt ud over alle Skranker. Den anden er besindig, 

 bøjelig, har Sans for Maadehold og Harmoni og for Livels for- 

 skellige Sider. Den første Type repræsenteres af Prometheus, 

 Oidipus, Kreon, Antigone, Elektra, — den anden af Okeanos, 

 lokaste, Haimon, Ismene og Chrysothemis. Udover den alminde- 

 lige Karakteristik af disse to Typer komme efter Forfatterens 

 Mening de gamle Tragikere ikke. Hos Euripides flndes der vel 

 — ved Siden af den samme Tendens til at generalisere — en 

 større Sans for konkrete Karaktertræk, og han giver især i de 

 reflekterende Repliker lejlighedsvis Karakteristiker, der varsle 

 om den senere Komedie. Men gennemgaaende finder Forfatteren 

 ogsaa hos ham en stor Ensformighed i Skildringen af Person- 

 lighederne. 



I Begrundelsen og Gennemførelsen af denne sin Opfattelse 

 lægger Forfatteren stor Selvstændighed og Skarpsindighed for 

 Dagen. Hans Tankegang er ny og fortjener en nærmere Under- 

 søgelse, ikke blot fordi den hidfører en gavnlig Modvægt mod 

 tidligere Ensidigheder. 



Men den Maade, paa hvilken Forfatteren har behandlet 

 Opgaven, og det Resultat, han har naaet, have hos os frem- 

 kaldt Betænkeligheder dels af filologisk, dels af psykologisk Art. 



Forfatteren har holdt sig til en Analyse af selve Tragedierne 

 og er ikke — som dog selve Opgavens Motivering opfordrede 



