142 T. N. Thiele. Om Dodelighedstavlers Beregning. 



dødeligheden, idet vi regne med æqvidistante Værdier tor Vx, 

 men opnaa samtidig fuld god Fremstilling af Dødeligheden i de 

 højere og højeste A Idere. 



De Regninger, hvorpaa jeg bygger denne Paastand, ere 

 ikke gennemførte ved mindste Kvadraters Methode, den langt 

 bekvemmere grafiske Udjevning har været tilstrækkelig; men 

 rigtignok kun ved at følge alle Kunstens Regler. De iagttagne 

 Tal, som jeg i Aften skal omtale, ere hentede fra de engelske 

 Livsforsikringsselskabers Erfaringer om sunde Mænd, H^^, og 

 udtrykke Sandsynlighederne for, at .x-aarige dø inden næste Fød- 

 selsdag X -\- \. Diagrammet for denne Funktion ligner meget 

 det for /i{X), og viser saa bratte Stigninger og Fald, at intet 

 Papir kunde gengive det med tilstrækkelig Nøjagtighed. Øjet 

 vilde begaa grove Fejl ved Kurvens Tegning, og vilde ikke faa 

 nogen Vejledning i at bedømme den vexlende Nøjagtighed i 

 Iagttagelserne fra de forskellige Aldere. Alt dette kan kun 

 opnaas, naar den tegnede Kurve i høj Grad nærmer sig til den 

 rette Linie, som er Figurens Abscisseaxe. Det vil sige, at man 

 ikke skal indtegne selve de iagttagne Tal (hei- Sandsynlig- 

 hederne), men deres Differenser, mod en tilnærmet Beregning 

 som Ordinater over Alderen som Abscisse. Derved taber Fi- 

 guren den Interesse, som den vilde have som Billede paa den 

 søgte Funktion. Men den vinder Beviskraft overfor en kritisk 

 Betragtning. De enkelte Iagttagelsers tilfældige Fejl vise sig 

 tydeligt, og give Maal for de Fordringer, man kan stille til Re- 

 sultatets Troskab. Enhver Ufuldkommenhed i den tilnærmede 

 Udjevningsregning vil røbe sig ved en umiskendelig Bugtning 

 af Rækken af Iagttagelsernes Prikker, og kan rettes ved en 

 yderst simpel Tegning. Og saaledes arbejde vi med Regning 

 og Tegning om igen, indtil Linien viser sig ret og paa rette 

 Sted. 



