228 



V. Henriques og C. Hansen. 



man skønner, at en Udfældning begynder, medens den sidst af- 

 læste Tp. er uafhængig af Iagttagerens Skøn. 



I de af os anstillede Forsøg have vi kun bestemt Stivnings- 

 punkterne for Svinefedt og Kamelfedt, dels fordi man her faar 

 en tydelig og konstant Stigning af Tp., efter at Udskilningen af 

 faste Fedtstoffer er begyndt, medens man hos de fleste andre 

 af os undersøgte Dyrs Fedtvæv enten slet ikke eller kun i 

 meget ringe Grad iagttager en saadan Stigning, og dels fordi 

 man, saaledes som det vil fremgaa af de nedenfor meddelte Tal, 

 saa godt som altid vil flnde Forandringerne i Stivningspunk- 

 terne løbende parallelt med Forandringerne i Jodtallene; man 

 kan altsaa af Jodtallene alene som Regel afgøre, hvilken af to 

 Fedtmasser der har det højeste Stivnings- eller Smeltepunkt. 



De af os undersøgte Dyrs Fedt har givet følgende Resul- 

 tater : 



Hiuidefedt. jodtai. Faarefedt. jodtai. 



Hudfedt 82,6 Hudfedt 47,3 



Nyrefedt 81,4 Omentfedt 40,7 



^mentfedt 70,7 Svinefedt. 



Krøsfedt 79,9 , ,,. . 



Hudfedt bo, o 



Hjærtefedt 79.9 



Hestefedt. 



Mankefedt 87,6 



Nyrefedt 84,7 



Krøsfedt 81,3 



Oxefedt. 



Nyrefedt 52,9 



Omentfedt 49,3 



Gaasefedt. 



Hudfedt 81,3 



Intermusk. Fedt 78,3 



Abdominal-Fedt 73,7 



Kamelfedt. 



Hudfedt 51,8 Hudfedt 38,7 



Krøsfedt 39,8 Omentfedt 32,6 



Af de her anførte Tal fremgaar det, at man hos alle de 

 af os undersøgte Dvreformer finder den største Mængde Olein 



