262 J. L. Ussing. 



Fortælling (Vil, 40) om at Xerxes, da han begav sig paa sit 

 store Erobringstog til Hellas, lod den øverste Guds Vogn køre 

 foran hans egen. Den blev trukken af otte hvide Heste , men 

 Kusken gik ved Siden ; thi paa Vognen maatte intet Menneske 

 stige op; det var Gudens Trone. Heri ligger unægtelig en 

 Antydning af, at man har tænkt sig Gudens Nærværelse der, 

 og dette har ikke forundret Herodot særlig ; det har snarere 

 forekommet ham som et vel bekendt Træk. Naar Grækerne 

 ofrede til Guderne, tænkte de sig jo, at disse indfandt sig paa 

 Stedet for at modtage Offeret, og undertiden gav de denne 

 Tanke LMtryk ved at sætte Bænke eller Stole til dem. Por- 

 phyrios fortæller saaledes (Vit. Pythagoræ p. 34, KiessHng) , at 

 Pythagoras besøgte Zeus' Grotte paa Kreta og der saa den 

 Tronstol, som man en Gang om Aaret lagde Hynde eller 

 Tæppe paa til Zeus (tov axopvufitvoi/ adzoj xaz éf^oc, i^povov 

 id^edaaro), og paa Parthenonsfrisen se vi, at der gøres Forbe- 

 redelser til at modtage Guderne paa lignende Maade M- Gude- 

 gæstebud, dso^évca, kaldte man saadanne Fester, og de fejredes 

 paa mange Steder i Hellas, saaledes for ApoUon i Delphi og i 

 Pellene i Achaia, for Dioskurerne bl. a. i Sparta, Tarent, Rho- 

 dos og i Akragas (se Pindar 01. 3). Et Vidnesbyrd derom er 

 den i Roschers Lexikon d. Mythologie I, S. 1169 afbildede Vase, 

 hvor man ser en Løjbænk til to Personer, og ovenover den i 

 Luften Dioskurerne til Hest; de ligge ikke paa Løjbænken; det 

 er ikke noget realistisk Billede, men en Antydning af, at det 

 er dem. Bænken er bestemt for. Romerne gik videre. 1 de 

 Lectisternier, som de fra Aar 399 af og til fejrede, naar sær- 

 lige Jærtegn krævede det, stode Bænkene ikke tomme, men man 

 lagde virkelige, paaklædte Gudebilleder paa dem (Liv. XL, 59), 

 ligesom man ved Ligbegængelser lod den afdøde følge til Gra- 

 ven af levende Mennesker iførte hans Forfædres Embedsdragter. 

 1 Sammenhæng hermed kunde man maaske ogsaa omtale den 



') Se Vidensk. Selsk. Oversigt 1895, S. 12. 



14 



