|)6isdiapa Eilifs GoSiiinarsonar. 381 



Myten om den Solen forfølgende Jætte i Ulveham. 'Jættens ftjod, 

 Kvinder' er Jættekvinderne; deres frumseyrir = Tor; seyrir hører 

 til et Verb. seyra, seyrSa, 'bringe i Nød og Trængsel'; jfr. det vel- 

 bekendte seyra (særlig i Forbindelsen sultr ok seyra 'Sult og Elen- 

 dighed'). Fruni- betegner Tor som den første og kraftigste Mod- 

 stander af Jætter og Jættekvinder, 



Gangs dreyra'] 'Jættens Blodstrøm' = Sø, Vand, Flod, i Hen- 

 hold til Myten om Ymers Drab; „af hans Blod dannede de Havet 

 og Vandene (Elvene)", Snorre. 



hglkveitir Loka'] 'den , der gør Ende paa Lokes Ulykke , Men', 

 Tor, har sin Grund i Fortællingen om Loke og Geirrød eller Tors 

 Kejses Antecedentia. 



vændr~] 'beskyldt for', omtr. = 'bekendt for'. 



hragdmildr'] 'rig paa og villig til at udføre [kraftige] Hand- 

 linger'. Adj. har her en begrundende Betydning. 



hrudi — maya'], sefgrimnir {-grisnir) er en Omskrivning for en 

 Jætte, 'Sivets Buk', hvis 'Brud' er Jættekvinden. Kenningen slutter 

 sig til saadanne som holmr fjalfrs, gnipu Lista hreinn og lign. 



M. H. t. Teksten i dette Vers er der meget lidet at bemærke. 

 f 4. og 8. Linje bør der naturligvis læses -dar (i to Stavelser); 

 ellers er det kun Ordet vorru i L. 1 , der behøver nærmere 

 Omtale. Formelt kunde det være Akk. PI. af Mask. vgvr 'Aare- 

 tag, Kølvand, So', men der er ingen Brug for denne Form i 

 Sammenhængen , da Sætningsobjektet er himipdar. Da der 

 hertil kommer, at der i Torskenningen vegpverrir ... Ngnnu, 

 hvortil Ordet hjalts nødvendigvis ogsaa maa henføres , endnu 

 mangler et Led , for at en rigtig Jættekvindeomskrivning kan 

 fremkomme, er der ingen Tvivl om, at vi i vorru maa se det 

 manglende Led ; da dette Led maa have været Genetiv , maa 

 vorru, som af K. Gislason antaget, være en Fejl for varra, Gen, 

 PI. af det nævnte vgrr; der findes ingen Sideform varra, Huk. 

 I øvrigt bliver Opfattelsen den samme som hos Svb. Eg. Pro- 

 saisk Ordfølge: 



13 25' 



