396 Finnur Jonsson. 



legs henføres. 'Stenens (Fjordæblets) Land' er jo Fjældet; leg 

 opfatter jeg som 'Leje', = ldt)\ saa at Fjældets leg" bliver den 

 af Jætter beboede Klippehule ("hvor de lig,uer, har deres Hjem')). 

 Prosaisk Ordfølge : 



Jar5ar konr nam kenna fåliOa fræi)i ; né mygSu menn 

 fjarSeplis mærar legs plteiti ; almtnugar ægir, åtlruår Sii^ra, 

 laiist afli soDnum tangar sega i gin angrpjot 05ins. 



kemui] 'lære, imdervise i', har vistnok Hensyn til, hvad der i 

 det foregaaende er fortalt om Jættekvindernes Drab; det foregik paa 

 en meget usædvanhg Maade. 



almtaugar ægir] 'Buestrængens Forskrækker, Knuger' kaldes 

 Geirrød her paa en højst paafaldende Maade; thi det er dog vel ikke 

 Digterens Mening (?), at Geirrød skulde have skudt den glødende 

 Jærnbolt af en Bue. 



åttrudr Sudrci] er en Apposition til det foranstaaende. Dig- 

 teren betragter Jætter og Dværge som beslægtede, vistnok paa Grund 

 af Myten om, at Dværgene havde „tckit kvikuuo I holdi Tmis" 

 (Snorre). 



laust . . . i gin'] behøver kun at betyde 'skød .... mod (Tors) 

 Gab, Mund' med den Hensigt at ramme dér. 



angrpjof Odins] 'den, der fjærner Odins Sorg' er Tor. 



V. 16. 



Mellem dette og foranstaaende Vers har vistnok det staaet, 

 hvoraf vi har en Halvdel i Sn. E. 1, 256 — 58: 



][)røngvir gein vid piingum 

 [jangs rau9bita tangar 

 kveldrunninna kvinna 

 kunnleggs alinmunni, 



og hertil refererer sig del Svdt, Verset begynder med. Dette er 

 i det hele vel bevaret, naar man ser bort fra Reg.s Skrivefejl 

 (se foran) og læser os i L. 6 samt retter eisn, esio til eisa Nom., 

 da dette Ord nødvendigvis er Sætningens Subjekt. I øvrigt er 

 det kun Ordet os, der trænger til Omtale her. Dette kan ikke 

 være oss Mask. Jeg konstaterer her et i Oldsproget ellers ikke 



28 



