400 Finnur Junsson. 



sagt: Jter-, d. v. s. "dyrket af Hæren .>: Menneskeheden', et Adj., 

 der er det mest passende, der overhovedet i al Almindelighed 

 kunde bruges om Tor. Saaledes Wisén. Naar del i Reg. 

 hedder af alfi i L. 3, medens W har at alfi og T af afli, synes 

 Sammenhængen at kræve Ts Læsemaade, da alfi, Dativ af alfr, 

 ikke giver nogen antagelig Mening. At -rijgir i T W er rig- 

 tigere end -rugar (Reg.l følger saa at sige af sig selv; Ordet 

 er Subj. i Sætningen, og der kræves en Jættebetegnelse. Lige- 

 ledes viser Sammenhængen, at af eldar, elda, aldar i L. 8 er 

 det sidste det eneste, der passer. Der er endnu et Ord, nem- 

 lig hliku i L. 4, hvis Betydning er ganske uvis. Den prosaiske 

 Ordfølge bliver: 



Herblotinn hneitir alfheims »bliku" undirtjalfrs kalfa vå hog- 

 brotningi skogar af afli ; né mpttu val-låtr-Lista-Rygir of bella 

 aldr-minkanda aldar sleins Ellu liClfpstum. 



hneitir — kalfa] alfheimr 'er et af disse med Flid valgte allu- 

 derende Udtryk. Det kan umulig være det samme som det bekendte 

 mytiske Alfheimr, Freys Besiddelse. Nøglen til Forstaaelsen af 

 Ordet giver os det alv- , der findes i norske Stedsnavne og hvorom 

 Rygh giver følgende Oplysning (Norske Gaardn. I, S. 41): ,,alfr ... 

 maa efter dets Anvendelse i meget gamle Stedsnavne antages en 

 Gang at have været brugt ogsaa i Norsk, som endnu i Svensk^), i 

 samme Betydning som aurr, Grus, Grusgrund under det øverste Jord- 

 lag. Oftere i Sms. med heimr'''. Alfheimr bliver saaledes ligefrem 

 en Omskrivning for 'Fjæld' — 'Grusets, Sandets, Stenens Hjemsted, 

 Land'. Undirfjalfr betyder 'et underliggende Skjul' o: en 'Fjæld- 

 hule'; jfr. fjalfr i Haustlpng 18. Jeg antager, at dette Ord staar 

 i etymologisk Forbindelse med fela, got. filhan. 'Klippehulernes 

 Kalve' Jætterne, hvis hneitir 'Undertrykker, Beskæmmer' er Tor. 



bliku] kan være Gen. af Subst. blika 'let Skysamling' eller 

 Præt. Ind. 3. Pers. PL af hlikja, men jeg kan ikke se, hvorledes 

 noget af dette kan passe; formelt er Ordet rigtigt nok, idet det 

 skal have den metriske Form ^x. Hører Ordet til aipieims, saa at 

 alfblika er 'den lyse Stengrund' ? ; blika jfr. bleikr. 



Jfr. Alf i Svenska Akademiens Ordbok, særlig betxdn. 2. og Al i Fejl- 

 bergs Ordbog. ■'■.•!iv.l!nr M ? T- 



»2 



