414 Harald Høffding. 



Det vil da være naturligt ved Drøftelsen af det religiøse Problem 

 at anvende Filosofien i dens undersøgende og forberedende 

 Skikkelse. Filosofi er i denne Forstand en kritisk og sammen- 

 lignende Disciplin, der opsøger Bevidsthedslivets Grundformer 

 og Grundforudsætninger og Vilkaarene for deres Bestaaen og 

 deres Gyldighed. Dens Metode er væsentligt analytisk-genetisk, 

 idet den fra de færdige Værker og Former gaar tilbage til de 

 Kræfter og Elementer, af hvilke de ere fremgaaede. En Under- 

 søgelse af Religionen af denne Art vil hensigtsmæssigt kunne 

 anlægges saaledes, at den bestaar af en erkendelsesteoretisk, en 

 psykologisk og en etisk Del. — Jeg skal forsøge at give en 

 sammentrængt Oversigt over en saadan Undersøgelse. 



II. 



1 Religionens klassiske Tider, i hvilke den var et og alt, 

 afgav de religiøse Forestillinger tilfredsstillende Forklaring og 

 Forstaaelse af Tilværelsen. Der har nu udviklet sig en Trang 

 til Forstaaelse, som ikke fyldestgøres ved disse Forestillinger. 

 Det enkelte Fænomen , den enkelte Begivenhed i den aandelige 

 og i den materielle Verden forstaas (efter dette nye Begreb om 

 Forstaaelse) ved at bringes i den nøjeste, kontinuerlige Sammen- 

 hæng med andre Fænomener og Begivenheder, der hver for sig 

 ligesaa vel kunne paavises i Erfaringen som de, hvis Forklaring 

 man spurgte om. Det fordres, at Aarsagen ligesaa vel som 

 Virkningen skal være en Erfaring. Mere og mere anerkendes 

 det nu (skønt det har kostet haarde og gentagne Kampe), at 

 det ikke er Religionens Sag at yde en Forstaaelse af denne Art. 

 Og naar de to Forklaringsmaader støde sammen ved et og 

 samme Fænomen, bliver Spørgsmaalet, hvorledes de skulle for- 

 enes, og om de i det hele kunne det. Saa meget synes i det 

 hele dog at være almindeligt indrømmet, at de religiøse Fore- 

 stillinger ikke have deres Betydning og deres Værdi derved, at 

 de skulle yde fuld Tilfredsstillelse af Erkendelsestrangen. Det 



4 



