Om Religionsfilosofiens Opgave og Fremgangsmaade. 419 



Forskel kunde jo bero paa, at baade vort Begreb om Værdi og 

 vort Begreb om Virkelighed er ufuldkomment, uafsluttet og uaf- 

 slutteligt. Vi kunne hverken udlede Værdien af Virkeligheden 

 eller Virkeligheden af Værdien. Vor Tanke henledes da til 

 Muligheden af et Princip, af hvilken paa én Gang Værdiens 

 Bestaaen og Virkelighedens faste Sammenhæng kunde udspringe. 

 Men det er en Tanke, der ikke kan videnskabeligt gennemføres. 

 Der vil stadigt være Stof nok til Strid paa det religiøse 

 Omraade. Der vil kunne være Strid om, hvilke Værdier det er, 

 hvis Bestaaen der skal tros paa, og der vil være Strid om de 

 rette Former for Troen paa disse Værdiers Bestaaen. Men det 

 fundamentale religiøse Stridspunkt vil være det, om selve det 

 religiøse Axiom kan holdes oppe. Mere end en Mulighed heraf 

 kan teoretisk ikke godtgøres, dersom det er rigtigt, at al Tro 

 er Livets Sag. Men Livet er maaske rigere og frugtbarere end 

 bornerede Tvivl og bornerede Dogmer antage. 



IV. 



Den etiske Religionsfilosofi danner naturligt Afslutningen 

 af den hele Undersøgelse. Den undersøger to Hovedspørgsmaal, 

 nemlig hvorvidt Religion er Grundlag for Etik, og hvilken Be- 

 tydning Religionen — selv om dette ikke skulde være Til- 

 fældet — har som en Form af aandeUg Kultur. Begge Spørgs- 

 maal kunne vinde i Klarhed ved Hjælp af den Hypotese, at Tro 

 paa Værdiens Bestaaen er det væsentlige i Religionen. 



De Værdier, hvis Bestaaen Mennesket tror paa, maa det 

 først selv kende af Erfaring. Naar etiske Ideer fremtræde i 

 religiøs Form, f. Ex. naar Guderne fremtræde med etiske Egen- 

 skaber, saa er Forudsætningen, at disse Ideer eller Egenskaber 

 i selve det menneskelige Liv have godtgjort deres Værdi. Kun 

 saa kan Mennesket forbinde nogen Mening med dem, naar de 

 benyttes til at udtrykke det guddommelige. Religionshistorikerne 

 lægge derfor stor Vægt paa Udviklingen af Menneskenes etiske 



u 



