i-SS ^^*tn Jespersen. 



(1) Ærvæi'|dig Rojlighed | har her | sit Sælde, 



(2) Og gyjcler From|hed i | det stil|le Sind.j 



(3) Gine eu'|ry man | thine ear', | but few | thy voyce:| 



(4) Take each | mans cen|siire, but | reserne \ thy judg'|ment. 



(0) Ein un|nutz Lejben ist | ein fru|her Tod. | 



(6) Znfrie|den wår' | ich, wenn | mein Volk | mich ruhm|te. 



g 2. Men ikke sjældent finder der Afvigelser Sted fra dette 

 Skema, saa at der (for at blive i den overleverede Udtryksmaade) 

 sættes en «Trokæ» ind for en Jambe; dette Fænomen — som 

 jeg i det følgende kort betegner ved « Skifte« — er hyppigst i 

 første Fod, f. Ex. 



(1) Valborg I skal vor|de Axjel Thordjsøns Brud. 



(2) Alting I er mu|ligt for | et tro|fast Hjer|te. 



men findes ogsaa tit inde i Linien, ja der kan findes to Trokæer 

 i samme Vers: 



(3) Elsk du I min Ven ! | sværm, og | vær lyk|kelig. I 



(4) Tyrants [ themselues | wept when | it was | repor|ted. 



(5) Ihn freu|et der | Besitz ; | ihn krunt | der Sieg (ihn emfatisk). 



Hvad er nu Grunden til disse Skifters Tilladelighed? Hvor 

 kan det være, at Tilhøreren uden at føle sin rytmiske Sans 

 stødt finder sig i, at der paa et eller endog to Steder i Verset 

 indtræder det stik modsatte af, hvad han venter, en oTrokæ« 

 i Steden for en " Jambe«? Han har Forventning om ti Stavelsers 

 V^exlen paa een bestemt Maade; hans Skuffelse ved een «Trokæ» 

 kan mathematisk udtrykkes som rammende ^% af Liniens Hel- 

 hed, ved to "Trokæer« som yV^ ^en Fod, henholdsvis to Fødder, 

 af de fem er der vendt op og ned paa, og dog føler han ikke 

 noget som helst, der kan sammenstilles med f. Ex. det Ubehag, 



