Den psvkoloL'iske Grund til nogle metriske Fænomener. • 491 



jambisk Dipodi. Versfødder bar i AlmindeUghed Tilbøjeligbed 

 til at ordne sig i Dipodier, d. v. s. parvis sammenbørende 

 Fødder. Den fenifodede Jambe bar ingen fast dipodisk Ind- 

 deling, men Dipodier kan indtræde paa forskellige Steder: de 

 vigtigste Typer ses af Exemplerne: 



Jeg hilser dig, min Kjærligbed! god Morgen! 

 Ak, naadigste Hr. Cleist! Ak, spar mit Liv! 



Hvordan? Endnu i denne mørke Hule? 



- - II II- - - -IIH 



Altsaa: to Dipodier -|- Jambe ; et trefodet Led -j- en Dipodi; en 

 Jambe -j- to Dipodier. Overalt, bvor Versemaalets Tilbøjeligbed 

 til at danne Dipodier støttes af Skilletegn, der tillader Frem- 

 sigeren at gøre en Pause, er Betingelsen for en Koriambes 

 Indtræden opfyldt (S. 29). En Koriambe -^ _. „ _ bestaar ikke 

 af en Trokæ -^ en Jambe, men af en enkelt Arsis og en Ana- 



pæst — \ ^ ■ j ; ber staar altsaa — som Erstatning for den 



første Jambe, ^ -^ — for den anden: «naar den iambiske Di- 

 podies første Tbesis bortkastes, da kræver Øret en Erstatning 

 derfor og finder sig i saa Tilfælde tilfredsstillet, naar den føl- 

 gende Tbesis opløses i to Stavelser«. «For at modvirke den 

 dalende Tilbøjeligbed, som frembringes ved at begynde med en 

 Arsis, kræver Øret en forstærket Impuls for at høre den iam- 

 biske Bevægelse, og dette gives ved en paafølgende Anapæst, i 

 hvilken Fod den iambiske Bevægelse er potentseret« (S. 8) M. 

 Indblandingen af en Tostavelsestesis i et jambisk System 

 ændrer dog dette saa betydeligt, at man som Betingelse 

 for Koriambens Anvendelse maa kræve, at Teslsstavelserne 

 «ikke ere tungere og ikke kræve mere Tid til at udtales, end 

 at Versemaalet taaler det Ritardando, som den uundgaaelig 



M "At Choiiamben er en Figur, som tilhorer det iambiske System, er alle- 

 rede anerkjendt fra Oldtiden" II, S. 5. 



5 



