Den psykologiske Grund til nogle metriske Fænomener. 495 



^ 7. Naar Recke dog ikke faar mere ud af det, skyldes 

 det sikkert den overleverede metriske Systematik og Termino- 

 logi, som han trods al Friskhed i Iagttagelsen og Originalitet 

 i mange Synsmaader gennemgaaende er altfor bunden i, saa at 

 vi ikke sjælden snarere faar flne Navne paa Fænomenerne end 



virkelige Forklaringer. Tegnene og Benævnelserne Fod. 



Dipodi, Jambe, Trokæ, Koriambe, Daktyl, Anapæst, Pæon og hvad 

 de hedder allesammen, stammer jo fra den klassiske Metrik. 

 Men om antik Versebygning veed vi nok mere end meget — paa 

 Papiret, men mindre end lidt i Virkeligheden. De gamles Jambe 

 var en kort Stavelse -|- en lang, deres Daktyl en lang -^ to 

 korte, men hvordan et saaledes bygget jambisk Trimeter eller 

 daktylisk Hexameter virkelig lød, maa vi tilstaa, at vi kun kan 

 ha mere eller mindre uklare Formodninger og Gisninger om. 

 Vi har altfor sparsomme Oplysninger om det, der for os er 

 det grundlæggende i Versrytmen, nemlig Trykfordelingen. Over- 

 førelsen af de gamle Navne paa vore Begreber, saa at Jambe 

 kommer til at betyde en svag -|- en stærk Stavelse, er ikke en 

 saa uskyldig og uskadelig Sag, som naar vi f. Ex. ved vore 

 Konsuler eller Kvæstorer forslaar noget andet end Romerne 

 ved deres consules og quæstores. Det er ikke et blot Navne- 

 spørgsmaal: med Navnene følger let andet og mere over fra 

 den klassiske Metrik. I ansete metriske Værker findes slet ikke 

 faa Uhyrligheder, som udelukkende skyldes Minder om de 

 gamles lange og korte; og endog hos de Metrikere, der veed, 

 at de maa være paa deres Post over for Sammenblanding af 

 "Akcent" og « Kvantitet", bidrager de gamle Navne og Tegn i 

 deres nye Værdier ingenlunde til Fremme af videnskabelig Ind- 

 sigt eller Overskuelighed — tværtimod. Ja selv de, der, som 

 f. Ex. Ellis, er klare over, at man helt maa bort fra de Gamles 

 System, viser sig dog paa afgørende Punkter hildede i det an- 

 tikke, der hindrer dem i at faa noget virkelig frugtbringende 

 nyt frem. Vi maa derfor forsøge at høre med egne Øren og 

 at klassificere det iagttagne i saa naturlige Rammer som muligt ; 



9 



