496 t^'to Jespersen. 



det lader sig virkelig gøre uden Anvendelse af lærde IXavne. 

 Allerede i de halvanden sidste Linier i min Bog Articulations of 

 Speech Sounds fra 1889 antydede jeg Vejen, idet jeg skrev: 

 "In metrical disquisitions Analphabetic symbols (C 4, etc.) miglit 

 also be used with advantage«. De Tegn, der blir Brug for, er 

 ganske simpelt de lire første Taltegn til at angive de lire for- 

 skellige Styrkegrader, som Stavelserne kan ha^i: 



4 stærk 



3 halvstærk 



2 halvsvag 



t svag. 

 Naturligvis er det temmelig vilkaarligt, at der udvælges netop 

 fire Grader: i Virkeligheden findes der mange flere Trin, men 

 jo flere man regner med, des vanskeligere blir det at gi hver 

 Stavelse det den tilkommende Tal; ja selv med de fire kan man 

 ofte være i Tvivl, om 2 eller 3 skal vælges — en objektiv Maa- 

 ler har vi ikke, ja har ikke engang Udsigt til at faa en, saa vi 

 maa nøjes med vort Øres Vurdering"). 



{J 8. Grundlaget for Versrytmen er givet i den naturligt 

 formede Dagligtales Vexlen mellem stærkere og svagere Stavelser. 

 Selv i den mindst kunstnerisk uddannede Tale er denne Vexlen 

 ikke helt uregelmæssig: der er en naturlig Tendens til at skifte 

 regelmæssigt mellem stærk og svag; Rytmen bryder frem mangen 

 Gang paa Bekostning af den "logiske Betoning« (Værditryk ^)). 

 Dette viser sig dels i, at Stavelser, som skulde ventes stærke, 

 blir svagere imellem stærke Stavelser, dels omvendt i at Sta- 

 velser, der skulde ventes svage, blir forholdsvis stærke i svage 

 Omgivelser. I min Fonetik*) har jeg givet en Del Exempler 

 paa begge Fænomener : Gud ske Lov faar ikke 4 4 4, men 4 13; 



') Se min Fonetik S. 352— .53. Lejlighedsvis .5 som extrastæik. 

 ^) Smst. S. 35411"., 383 f. 

 ') Smst. S. 556 ir. 

 *! Smst. S. 567 11". 



10 



