Den psykologiske Grund til nogle metriske Fænomener. 499 



end et Substantiv, der er svækket ved at indsaa i en Enheds- 

 forbindelse med det følgende, som i 



(5) Aa, et Glas Vand! Aa et Glas Vand! hun sukker. 



(6) Til hendes Læber et Glas Vand han førte. 



(7) For et Par Dage — gentog her vor Helt. 



(8) Hvor hurtig rinder hen ei et Par Dage. 



(9) Og da han havde spiist, med et Par Ord 

 Hans snare Hjemkomst Pastor Homo meldtes. 



g 10. Ørets Opfattelse af Trykforhold er egentlig kun 

 nogenlunde sikker ved Nabostavelser. Adskilles to Stavelser 

 ved en længere Række Stavelser, er det selv for den øvede 

 yderst vanskeligt at adskille, hvilken af dem der har stærkest 

 Tryk; man sammenligne saaledes Stavelserne tet og mang i 

 adniiralitetsdepartemang (eller ad . . .ra .. .par i samme Ord). 

 Men af endnu større Vigtighed er det at fastholde, at vi over- 

 alt kun har med relative Styrkegrader at gøre; en Stavelse- 

 forbindelse, et Vers, kan gøre nøjagtig det samme rytmiske 

 Indtryk, enten jeg siger den ganske sagte hen for mig, 

 saa den knap kan høres i en Alens Afstand, eller jeg slynger 

 den ud med saa kraftig en Røst, at den kan opfattes af alle i 

 et stort Teater; men de kraftigste Stavelser i første Tilfælde 

 var maaske ikke engang saa stærke som de allersvageste i 

 andet. — I Forbindelse hermed staar det, at naar jeg efter en 

 Pause hører en Stavelse, er det mig aldeles umuligt at vide, 

 om denne af den talende er tilsigtet som (relativ) svag eller 

 stærk: jeg har jo endnu intet at sammenligne den med: et 

 isoleret kom kan jeg derfor ikke klassificere ; efterfølges det 

 af et -nie med ringere Tryk, vil jeg føle det som stærkt, og 

 hører jeg efter det et med med stærkere Tryk, vil jeg føle det 

 som svagt. Om del indbyrdes Forhold mellem to Stavelser, 

 der adskilles ved en ikke for kort Pause, er det yderst vanske- 

 ligt at ha nogen sikker Dom. 



i:i 



