502 ^^♦to Jespersen. 



endnu vise sig at være ment som relativ svag M- Forst i det 

 Øjeblik, da denne første Stavelse efterfølges af en svagere, faar 

 vi en Skuffelse. Men Overgangen fra anden til tredie Stavelse 

 er en Nedgang, stemmende med hvad der ventes efter Skemaet, 

 og der er lige saa lidt nogen Skuffelse ved Overgangen fra 

 tredie til fjerde Stavelse, ligesom de følgende Op- og Nedgange 

 er helt normale. Vi har altsaa Skemaet: 



a\ a\a/a\a/ a\ a/«\a/a(\a). 



Med andre Ord: medens vi efter den, gængse Betegnelsesmaade 

 skulde tro , at der var 1 eller -fjj Uoverensstemmelse med 

 Skemaet (ved Indsættelsen af en Trokæ for en Jambe) , blir 

 Øret kun paa en af 10 (resp. 11) Pladser skuffet: Uoverens- 

 stemmelsen mellem det ventede og det iagttagne er altsaa kun 

 ^^y , ja maaske ikke engang saa meget, idet den Nedgang, der 

 høres, kun er ringe. Jo større denne er, des mere føles den 

 naturligvis som noget uregelmæssigt; men i de anførte Exempler 

 var den kun fra 4 til 3 eller fra 4 til 2. Jo mindre Nedgangen 

 fra første til anden Stavelse er, og jo større omvendt Nedgangen 

 fra anden til tredie er. des bedre er Verset; i hvert Fald vM 

 man allerede fra anden Stavelse (eller fra Overgangen til tredie) 

 ha en Fornemmelse af, at alt er i den skønneste Overens- 

 stemmelse med Skemaet, hvis blot denne Stavelse er stærkere 

 end tredie ; men dette er noget, som fuldstændig skjules ved 



Betegnelsesmaaden — At nu virkelig Digterne opfylder 



Betingelsen efter denne hidtil uskrevne Lov, som de altsaa har 

 baaret i deres Hjerte, skal vises ved en Række Exempler, ord- 

 nede efter de forskellige Sammenhængsforhold mellem de tre 

 første Stavelser'-^): 



En Matematiker vilde maa^'ke uflUykke tiel saaledes: Forholdet mellem 

 Pausens O og den stærke J- . v.,.ooj 4 er det samme som Forholdet mel- 

 lem O og den svage Stavelses 1. 



Ved to Skifter i' samme Linie faar vi paa to (ikke fire !) Steder Smaa- 

 skuffelser, der hver for sig er mindre end Vio og som ligge langt nok 

 fra hinanden til ikke at viike samlede. 



16 



