Den psykologiske Grnnd til nogle metriske Fænomener. 507 



(5) Held mig ! Jeg vilde gyse, hvis hun bkissed. 



(6) Hel dig og sæl. min fromme Vandringsmand. 



(7) Klog Mand foragter ei sin stærke Fiende. 



(8) Vee den, hvem Dydens Røst er ikkun Ord! 



(9) Alt hvad du siger ligefuldt mig synes 

 Guddommeligt. 



(10) Veed jeg da ikke, du er høi som Faa? 



(11) Long may'st thou liue, to wayle thy childrens death. 



(12) Greefe fils the roome vp of my absent childe. 



(13) God will reuenge it. Come. lords, will you go. 



(14) Their woes are parceH'd, mine is generall. 



(15) Sweet are the vses of aduersitie. 



(16) Lye there what hidden womans feare there will. 



(17) Cours'd one another downe his innocent nose. 



(18) Weh dem, der fem von Eltern und Geschwistern ... 



(19) Dank habt ihr stets. Doch nicht den reinen Dank. 



(20) Wohl dem, der seiner Vater gern gedenkt. 

 Inde i Linien : 



(2 li Den nordiske Natur. Alt skal du skue. 



(22) Et omvendt A! Saa [= saaledes] gaaer det vore Hierter. 



(23) As it is wonne with blood, lost be it so. 



(24) So kehr zuruck ! Thit^ was dein Herz dich heisst. 



g 17. Ved Siden af Vers som de nævnte, hvor naturlig 

 Udtale af sig selv vil gøre anden Stavelse stærkere end tredie, 

 findes nu imidlertid hos Digterne mange andre , hvor Ordene 

 ikke ligefrem indbyder til denne TrykfordeUng. Men derfor kan 

 den dog godt være tilsigtet af Digteren, ligesom den øvede Op- 

 læser hyppigt uvilkaarligt vil lægge et større Tryk paa denne 

 Stavelse her end i andre Forbindelser for saaledes at formindske 

 Uoverensstemmelsen med Skemaet til det Minimum, der er 

 paavist for Figuren 4 3 14 eller 4 2 14. Dette falder ganske 

 naturligt i saadanne Vers som de følgende, hvor et Egennavn 

 eller et andet betydningsfuldt Ord indbyder til en emfatisk 



21 



