Den psNkologiske Grund til nogle metriske Fænomener. 509 



for alle Tilfælde. Vi kan kun sige: ved at ordne Stavelserne 

 paa den og den Maade faar man et velklingende Vers ud; men 

 Digteren vil tit bevidst ofre Klangen for andre Hensyn, der paa 

 det Sled staar for ham som de vigtigste (Ordenes Betydnings- 

 værdi); og endnu flere Gange skriver han mindre velklingende 

 Vers af den simple Grund, at han i Øjeblikket ikke magter 

 bedre. Det blir da en Prøve paa vor Synsmaades Rigtighed, 

 at jo vanskeligere det er i et Vers at gøre anden Stavelse 

 stærkere end tredie, des fladere og mere uharmonisk et indtryk 

 gør Verset paa os. Dette er særlig tydeligt i Øhlenschlågers: 

 Hvordan forstaaer jeg Axel? Vilst du sanke 



(1) Gloende Kul paa Hakons Hoved? Nei. 



hvor den almindelige Tilbøjelighed til i saadanne Participier at 

 gøre sidste Stavelse stærkere end næstsidste {løbende 4 1 2, se 

 ovf. g 9) yderligere forøges ved, at det svage e [9] har svært 

 ved at gøre sig gældende efter det lange o, saa Ordet næsten 

 blir tostavelses M. 



Andre næsten lige saa daarlige Linier er: 



(2) Silke^ med Uoser og med Lilier sat. 



(3) Uden Ærværdighed, den lumske Hykler. 



saa længe dette 



(4) Hoved staaer over Mulden. Ved min Krone ! 



Hans sidste Æt 



(5) Tjente med mig i sidste Keiserkrig. 



^, 19. Det er rnaaske ikke o\ertlødigl al gøre opmærksom 

 paa, at den her hævdede Opfattelse af Skifterne er meget langt 

 fra at falde sammen med flere \Ietrikeres »svævende Betoningx, 

 hvorefter man, hvor der er Konflikt mellem Stavelsens naturlige 



M Øhlenschlåger svnes selv at have følt dette: i alt Fald er Stedet i Ud- 

 gaven fra 184? (Tragedier V, S. 95, ikke anført af Liebenberg) ændret til: 

 Hvordan forstaaer jeg Axel? Tænker Du 

 At sanke gloende Kul paa Hakons Hoved:' 

 allsaa med (linende som to Stavelser. 



23 



