512 Otto Jespersen. 



af dem man gør stærkest. Dette drives til en Yderliglied i den 

 ovenciterede Linie af IMilton : 



(5) Rocks, Gaves, Lakes, Fens, Bogs, Dens, and shades of deatli, 

 hvor den egentlige V'ersrytme først kan begynde med eller 

 efter dens. 



^, 22. Pausen faar ogsaa ellers Betydning ved at bringe 

 Regelmæssighed ind i Forbindelser, der uden den vilde være 

 Afvigelser fra Skemaet. Analyserer vi 



(1) Den, der ] er blindjfødt el|ler blind | fra Barnjdom, 



ser vi, at tredie Fod er en -Trokæ", da -født naturligt maa 

 være stærkere end eI-\ ligesaa i 



(2) Idag mig opladt. Men, i Eet du fejler. 



(3) Nu, det var smukt giorf, det var vel giort, godt giort, 

 Ijerde Fod I 



skal grundes 



(4) Paa Lovlighed og {}skyld, ofj for Resten . . . 

 (Og femte Fod i 



(5) Der mangler os den rette Synskraft. Alen 

 Vor Tro derpaa er Stjernen i vor Nat. I 



At denne Trokæ uden foregaaende Pause er en Anomali, 

 føler vi ved hurtig Oplæsning af Verset som udelt Hele: men 

 — læser vi, som del er langt naturligere, med Pause efter 

 blindfødt, opladt, giort, Uskyld, Si/nskraff, da opdager Øret 

 ikke det mindste stødende: Verset er ganske i sin Orden, fordi 

 født med sit 3 høres sammen med blind, der har 4, og altsaa 

 er svagt, medens el- med sit 2 høres sammen med del helt 

 svage -ler og altsaa ei' relativt stærkt. Hertz synes i Linien 

 (U) Med fast utrolig Omhu, vi har vogtet 



ved sit efter almindelige Tegnsætningsregler ubegrundede Komma 

 at have villet forebygge pauseløs Oplæsning, der blir urytmisk, 

 medens Pausen gør Linien god. Et tysk Exempel: 

 (7) Denn ihr alleiu ivisst, ir as uns frommeu kann. 



4 3 2 1 



2r, 



