Den psykologiske Grund til nogle metriske Fænomener. 521 



langsom, og disse Ord gir ogsaa, om end med Overdrivelse, en 

 Slags Heskriven af de to metriske Former*). 



Her kan ogsaa en anden Iagttagelse gøres. Da Tryk- 

 stavelsen, alt andet lige, sædvanlig har højere Tone end svage 

 Stavelser, vil et rent jambisk Vers tendere imod at ende med 

 stigende Tone — men dette er efter »Afslutningens Lov»-) det 

 almindelige Tegn paa, at der kan ventes mere. Det falder derfor 

 i jambiske Vers let at knytte Linie til Linie som umiddelbar 

 Fortsættelse. Men omvendt er Trokæens typiske Tonebevægelse 

 en Nedgang, der ved hver Versslutning virker som en Tilkende- 

 givelse af, at nu er vi færdige ; skal der derfor en Fortsættelse 

 til. er Digteren ofte nødt til at gentage et eller andet fra det 

 foregaaende, noget som er saa karakteristisk for saadanne Digte 

 som Hiatvatha, at hver Side gir Exempler af forskellig Art: 



Shoidd ijou ask me, whence these stories? 



Whence these legends and traditions^ 



With the odours of the forest, 



With the dew and damp of meadows, 



With the curling smoke of wigwams, 



With the rushing of great rivers, 



With their frequent repetitions, (NB.) 



And their wild reverberations. 



As of thunder in the mountains? 



1 should answer, I should tell you, 



From the .... o. s, v. {From the 6 Gange.) 



Should you ask where Nawadaha 



Found these songs, so wild and wayward, 



Found these legends and traditions^ 



I shoidd answer, I should tell you 



^) E. A. Meyers Tegninger (Beitrage zur deutschen Metrik, Marburg 1897, 

 S. 54) er ikke vundet ad experimental Vej. 



') Fonetik S. 589. Naturligvis er der intet i Vejen for, at den sidste stærke 

 Stavelse i et jambisk Vers (af andre Grunde) faar dyb Tone, og da sætter 

 den netop et kraftigere Pnnktum end en svag Stavelse kan. 



35 34* 



