Maling saa nær Virkeligheden som muligt. Undertiden har man 
indskrænket sig til at antyde Ligets Plads ved en svag Fordyb- 
ning i Steenbænken med en retliniet Afslutning ved Fødderne 
og en halvrund ved Hovedet. Om man har lagt Ligene umiddel- 
bart paa disse Leier, eller om man først har bredt Puder og 
Bolstre derover, kunne vi ikke afgjøre; jeg vilde ansee det Sidste 
for det Sandsynligste. Vist er det, den Døde laae her som i sin 
Seng, og han laae vel i de fleste Tilfælde ubedækket. Dog er dette 
ikke altid Tilfældet; undertiden finde vi en opretstaaende Gavl ved 
begge Ender af Bænken, saa at man har kunnet dække den med et 
Tag af Træ eller Bly; og hvor vi i smaa Gravkamre kun finde 2 Lig- 
senge, er den ene ofte forsynet med saadanne Gavle, den anden 
ikke; saaledes som i den ndf. afbildede Grav. Nogle have meent, at 
i saa Fald kun den første skulde være en egentlig Sarkopbag, 
den sidste derimod en Lit de parade; men en saadan har Intet i 
Graven at bestille, Graven er ikke for de Efterlevende, men 
kun for de Døde selv, og al den Udsmykning, alt det Bohave 
og Huusgeraad, vi finde deri, har ikke anden Bestemmelse end 
at gjøre Menneskets sidste Værelse hyggeligt og lignende dem, 
han før var vant til. Man tænker sig en fortsat Tilværelse i 
Lighed med den, der fandt Sted paa denne Side Graven. Dertil 
sigte de talrige Leerkar og Broncekar, man hensatte i Gravene; 
dertil Malerierne og Reliefferne paa Væggene. Cære frembyder 
i denne Henseende højst mærkværdige Exempler i de mægtige 
Steenlænestole, hvoraf 2 sees i een Grav og een i en anden, i 
Skjoldene paa Væggene i den største af disse, og i de talrige 
Stukrelieffer i den Grav, vi nedenfor skulle omtale. 
I Gravenes Decoration viser der sig store Forskjelle imellem 
de forskjellige Steder. I Tarqvinii har man smykket Væggene 
med livlige Malerier. I Gravene ved Clusium naae Vægmale- 
rierne ikke hines Størrelse og Pragt, men vi finde, hvad vi hist 
savnede, Loftet udskaaret og malet paa det Pynteligste. Ved 
Cære har man ogsaa fundet enkelte malede Grave, som den 
gamle, der omtales hos Dennis II, Pag. 38, og den saakaldte 
