ligner Naturens egne Værker; intet Led er overflødigt; intet kan 
sættes til. Konstneren stræber ikke efter at overbyde sine For- 
gængere ved at opfinde nye Former, men efter at passe de 
givne Former til den foreliggende Gjenstand. Den ene Bygning 
er i Størrelse og Bestemmelse aldrig som den anden; der hører 
derfor Smag og Forstand til at skabe et harmonisk Konstværk 
deraf. Det er dette, Konstneren vil: ikke en ny Art, men et 
fortrinligt Exemplar af den allerede bekjendte Art. Men i 
Etrurien er det anderledes. Dette Folk har havt en stor 
Modtagelighed for fremmede Indtryk, og med Glæde benyttet 
Alt, hvad Nyt det kunde faae. Derfra denne Mangfoldighed af 
Former i de architektoniske Led. Vi finde runde Søiler, fiir- 
kantede og mangekantede Piller. Vi finde Pillerne riflede som 
ioniske Pilastre (s. ndf.), eller smykkede med en Række Rund- 
stave, den ene indenfor den anden (s. Mon. d. Inst. I, Tav. XLI). 
Vi finde Kapitæler, der ligne de doriske (s. ovfr.), medens andre 
nærme sig mere til de korinthiske (s. ndfr.), eller endnu mere 
sammensatte Former med Hoveder imellem Snirklerne (s. Mon. 
d. Inst. II, Tav. XX). Og betragte vi Profileringerne af Ge- 
simser og Baser, f. Ex. ved Bieda og Castel d'Asso (Dennis I, 
P. 241), ved Sovana, (Dennis I, P. 498) eller ved Vulci (Mon. d. 
Inst. I, Tav. XLI; II, Tav. XX), see vi en Mængde af Huulsnit, 
Rundstave 0. s. v., omtrent som hos vore Snedkere, uden be- 
stemt Regel for Anvendelsen. Det almindelige Indtryk bliver 
derfor kun en vis Plumphed, og under al denne Mangfoldighed 
en vis Eensformighed. Man seer et saare dygtigt Haandværk ; 
men man savner den Fiinhed i Følelsen, som udmærkede den 
græske Konst. 
I Februar 1858 besøgte jeg det gamle Cære i Selskab med 
nogle gode Venner, hvoriblandt en ung Architekt, C. F. Rasmussen, 
hvem de medfølgende Tegninger skyldes. Reisen til Cære er 
en af de meest lønnende Udflugter fra Rom, man kan foretage 
