som Prøve heraf Bemærkninger om nogle faa Steder i 8&de og 
Øde Bog, og det saadanne, i hvilke deels Textkritiken kommer i 
umiddelbar Berørelse med Historien, idet hine to Bøger indeholde 
et Afsnit af Begivenheder (den saakaldte store latinske Krig, de 
campaniske og en Deel af de samnitiske Krige, Aar 341-303 før 
Christus), for hvilket Livius er den eneste sammenhængende og lidt 
fyldige Kilde, saa at enkelte Textfeil, og da især Huller, hos ham 
faae større Betydning, deels Forhold træde frem, der ere af 
Vigtighed for Bedømmelsen af Livius' Text i det Hele. Fore- 
løbig angaves kort, hvorledes hver Dekade (hvert Afsnit af 10 
Bøger) af Livius har sin særskilte Overlevering gjennem Haand- 
skrifter, hvorledes den første Dekades nu existerende Haand- 
skrifter alle ere udgaaede fra et Stammehaandskrift fra omtrent 
A. 400 efter Christus, men muligviis igjennem en endnu sildi- 
gere fælles Kilde, og hvorledes de heraf afledede Haandskrifter 
indbyrdes forholde sig til hverandre, idet et Florentiner- og et 
Pariserhaandskrift staae i første Række med Hensyn til Ælde 
og Paalidelighed trods alle Feiltagelser, og dernæst følge et Par 
andre, der, skjøndt mindre paalidelige, dog ere frie for de grove 
vilkaarlige Forvanskninger og uheldige Rettelser, der, udgaaede 
fra et fælles Udspring, ere udbredte over alle de øvrige, derved 
i det Enkelte saagodtsom aldeles betydningsløse Haandskrifter. 
At imidlertid af de to førstnævnte Haandskrifter det florentinske 
endnu staaer en Grad over det parisiske, og i hvilken Retning, 
oplystes ved et hidtil urigtig læst Sted i Bog IX Cap. 30 2 3, 
hvor der nemlig i Udgaverne, ligesom i Pariserhaandskriftet og 
i alle de derefter i Rækken følgende, staaer duo ?mperta som 
Betegnelse for to offentlige Hverv, der ikke efter romersk Fore- 
sliling og Sprogbrug paa nogen Maade kunne betegnes med 
dette Navn; men dette findes i Florentinerhaandskriftet kun som 
en tilskreven Rettelse af anden Haand, medens der oprindelig 
slaaer dwosferia, hvorefter- skal læses duo ministeria. Derefter 
behandledes først et Sted i Bog VIII Cap. 23 2 10, hvor det 
bevistes, at der i den her givne Beretning om Begivenhederne 
