24 
procul radictbus Vesuvit montis. Conferentsraad M. søgte nu 
at eftervise, at Slaget efter alle daværende Forhold og efter de 
bestemteste Anlydninger hos Livius selv (Cap. 6, Cap. 10 Men- 
turnæ, Cap. 11 Vescra) ikke kan være forefaldet saa sydligt, men 
maa have staaet omtrent 9 geographiske Mile nordvestligere i 
Nærheden af Floden Liris (Garigliano), maaskee ved Bjerg- og 
Høilandet omkring Vescia (Vescinz montis).. Om Vesuvius er 
kommet ind ved en Skrivfeil i Afskrifterne af Livius eller ved 
en Feiltagelse af Livius selv og Misforstaaelse (Feillæsning) af 
hans Kilde, kan ikke afgjøres. 
Til Slutning omtalte Cfrd. M. som Prøve paa de stundom 
uventet og langveis fra tiltrædende Bekræftelser paa, hvad der 
af sig selv kunde formodes, en besynderlig Feil i Texten af 
Bog IX Cap. 16, 13, ved hvilken Livius kommer til i forkeerte 
Udtryk at sige den Latterlighed, at den berømte Feltherre 
L. Papirius Cursor »enten ved Øvelse eller sine Kræfters Kraft 
(uzrzum vi) havde erhvervet sig Evne til at taale saåare megen 
Mad og -Viin (victoremque cursu omnæum ætatis suæ fuisse fe- 
runt et seu virtum vi seu eæxercitatione multa;ctbr vinigue eun- 
dem capacissimum etc,)4. Ved Sammenligning med et Sted 
hos den byzantinske Annalist Zonaras (fra det 12te Aarhundrede), 
der har excerperet Dion Kassios, som atter benyttede Livius, 
bliver det aldeles sikkert, at Livius vel, idet han i det Hele 
fremhæver Papirius Cursors kraftige physiske Personlighed, ogsaa 
har nævnt hans gode Appetit og Kraft til at taale Viin, men at 
han har henført Øvelsen til det, der antoges at have givet 
Papirius hans Tilnavn (»Løberen«) og slet ikke brugt det for- 
keerte Udtryk. Der skal nemlig læses, med Udeladelse af et: 
victoremgue cursu omnium ætatis suæ ferunt seu crurum vi seu 
exercitatione multa, cibt vinique eundem capactsstmum. 
