me 
men da her 2,—2, + 0 og 122—4;— W, saa falder ogsaa denne 
Formel fuldstændigt sammen, med den tidligere i 2 17 behand- 
lede, og man ledes da atter tilbage paa Azimuthets Bestem- 
melse ved Formel (34), ifølge hvilken: 
2, =2—+ 1809— £ 
sin 3 (4; + 4) 
cosl i IA, — A) ØV 
hvor man indtil Led af åde Orden incl. kan sætte: 
eg sms (AA). ES sin 3(2,+4) 45 ul sinl LN søg 
cos1(4;—A) Ege EN] å ER] 
Da man imidlertid i sidste Leds Nævner kan omhytte 
(cos1(2,—4))? med cos1(4,—A), hvilket kun frembringer For- 
andring i Leddene af Ste Orden, saa haves endnu simplere: 
Bld 4 Sngl d) ere 
cos1(1;, —1) ) 
og tangiC = tang 10. 
JO ae FØLE FÅ) . COS 79 
Va 
Gaae vi nu over til at betragte den directe sphæroidiske 
Løsning, saa staae af de hertil svarende Formler kun (32) til- 
bage. I denne vil det først og fremmest være hensigtsmæssigt 
at give venstre Side en moget forskjellig og for Rækkeudviklin- 
gen beqvemmere Form. Indfører man saaledes istedetfor Meri- 
dianbuen .Z — CB den i Udgangspunktet OC tangerende Cirkel, 
hvis Radius er [MM], saa vil denne Cirkel, der indeholder selve 
Punktet B, umiddelbart give Ligningen: 
[201 fsim(2+ gg) — sm 21 =2) AUT URE: (42) 
der kan ansees som en Omskrivning af (32). For Udviklingen 
af L i Række efter stigende Potentser af p har man ifølge 
Maclaurin: 
1L=()p +? ro Pa mg 3)o g E 
idet man atter her har BEN første Led, da RE, , og be- 
tegnet Differentialcoefficienterne af Z med Hensyn til p påa 
den tidligere i 2 18 benyttede Maade. 
(43) 
